Ґрунтовне навчально-методичне видання з історії культури України
Підручник «Історія та культура України I» є ґрунтовним навчально-методичним виданням, створеним у відповідь на модерні виклики гуманітарної освіти. Він поєднує академічну точність, міждисциплінарність та інноваційні педагогічні стратегії, спрямовані на формування у студентів достовірних сучасних знань і критичного мислення, а також робить свій внесок у подолання наслідків колонізаційної політики щодо українського народу, його історії та культури.
Авторське право (c) 2026 Образ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Від Подєбрад до Реґенсбурґа: традиції української журналістської освіти в Європі ХХ століття
Вступ. Етапи формування журналістської освітньої моделі та процеси її історичної трансформації, особливо в європейському еміграційному середовищі (Польща, Чехословаччина, Німеччина) першої половини ХХ ст., залишаються маловивченими й важливими для з’ясування національної парадигми підготовки професійних кадрів. Актуальність і мета дослідження. Сучасне переформатування навчальних програм і зміна взаємозв’язків в освітньому та професійному середовищі потребують розуміння здобутків і традицій, опертя на підґрунтя професійних, етично-правових, інтелектуально-світоглядних цінностей. Мета дослідження – визначити центри журналістської освіти української еміграції в Європі (30–40-і рр. ХХ ст.) та з’ясувати педагогічний персонал, пов’язаний із викладанням дисциплін журналістського циклу. Методологія. Основні методи – історичний, логічний і порівняльний. Дали змогу відтворити факти освітньої та видавничої діяльності української еміграції в Чехословаччині й Німеччині 1930–1940-х рр. Проведено моніторинг преси, яку видавав УТГІ в Подєбрадах і Реґенсбурзі, а також інших українських видань у Європі; біографічний метод використано для з’ясування творчого й педагогічного шляху викладачів журналістикознавчих дисциплін. Результати. Українські освітньо-наукові установи в Чехословаччині (Прага, Подєбради), а згодом у повоєнній Німеччині (Реґенсбурґ, Мюнхен, Аугсбург, Ашаффенбург) стали важливими осередками розвитку української журналістської думки та підготовки кадрів для національної преси. Значну роль відіграв Український технічно-господарський інститут позаочного навчання, де в різних структурах викладалися журналістські дисципліни, що поєднували теоретичні знання з практичними навичками. Висновки. Українська журналістська освіта в еміграції спиралася на синтез європейських університетських традицій та інтелектуальних надбань української публіцистики. Важливу роль у формуванні цього напряму відіграли праці О.-І. Бочковського, А. Животка та С. Сірополка, які систематизували знання про розвиток української та світової преси й сприяли становленню журналістикознавства (журналологія / часописознавство) як окремої наукової галузі.
Методика, методи й технології викладання спеціальних дисциплін
Український техніко-господарський інститут
Викладання брендингу в університеті: фірмовий стиль та ефективна комунікація
Вступ. У статті йдеться про особливості викладання брендингу як освітньої компоненти бакалаврату з журналістики, реклами і зв’язків з громадськістю. Автор розглядає брендинг та фірмовий стиль у комунікації та маркетингу як один із ключових факторів успіху діяльності бренду серед конкурентів. Інформаційне середовище висуває високі вимоги до якості комунікації та ефективності створеного іміджу. Звідси проблема та потреба підготовки майбутніх журналістів, рекламістів, піарників, які у перспективі будуть професійно працювати над створенням цілісного бренду. Актуальність і мета. Актуальність зумовлена потребою інтеграції брендингу у медіаосвіту та недостатньою теоретичною розробленістю понять «бренд», «брендинг», «фірмовий стиль». Мета: науково-аналітичне обґрунтування ролі брендингу у системі підготовки здобувачів вищої освіти за освітньо-професійною програмою «Журналістика. Реклама і зв’язки з громадськістю»; визначення підходів до викладання з акцентом на формування навичок ефективної комунікації та особистісного й корпоративного бренду. Методологія. Використано метод теоретичного аналізу наукових джерел, системний підхід до розгляду брендингу як комплексу візуальних, вербальних і цифрових елементів, описово-аналітичний метод для осмислення навчального процесу, спостереження за логікою викладання дисципліни, моделювання поетапної розробки бренду, журналістикознавчий кейс-стаді з практичними прикладами успішних брендів. Результати. Запорукою ефективного викладання брендингу здобувачам вищої освіти є поєднання теорії з практичними завданнями. Доцільно орієнтуватися на створення концепції бренду, айдентики, фірмового стилю через розвиток комунікативних навичок та компетенцій, використання діджітал засобів та інструментів. В освітньому процесі важливо враховувати зв’язок брендингу із дисциплінами, дотичними до журналістики, реклами і зв’язків із громадськістю. Висновки. У статті обґрунтовано концептуальне розуміння брендингу у журналістській освіті як комунікаційного феномену, спорідненого з журналістською практикою. Доведено, що його викладання формує аналітичне мислення, уміння працювати з наративами, символами, довірою аудиторії та репутацією й іміджем, що відповідає професійним стандартам журналістики й розширює поле журналістикознавчої аналітики.
Штучний інтелект у журналістській освіті: виклики, ролі, практики
Вступ. У статті розглянуто використання штучного інтелекту (ШІ) як чинника трансформації медіаосвіти в умовах змін професійних практик журналістики. Акцент зроблено на переосмисленні ролі ШІ в освітньому процесі як допоміжного інструменту формування професійних компетентностей майбутніх журналістів. Актуальність і мета. Актуальність дослідження зумовлена активним упровадженням інструментів ШІ в медіасферу та відсутністю систематизованих і методично виважених підходів до їх інтеграції в журналістську освіту. Метою є аналіз сучасних наукових підходів до використання ШІ в медіаосвіті, а також обґрунтування дидактичного потенціалу навчальних вправ із залученням алгоритмічних інструментів. Методологія. Дослідження ґрунтується на аналізі й синтезі актуальних наукових джерел, узагальненні українських і зарубіжних освітніх практик, а також на концептуальному моделюванні інноваційних авторських дидактичних вправ із їх частковою апробацією. Отримані результати мають аналітично-описовий характер. Результати. У статті узагальнено підходи до застосування ШІ в підготовці журналістів та проаналізовано низку навчальних вправ, спрямованих на розвиток інтерв’юерських, жанрових, аналітичних і редакторських навичок здобувачів освіти. Обґрунтовано доцільність використання інструментів ШІ за умови критичного аналізу згенерованого контенту та дотримання етичних і професійних стандартів. Висновки. Обґрунтовано, що інтеграція ШІ в медіаосвіту має здійснюватися на засадах доповнюваності з урахуванням етичних обмежень і збереження провідної ролі викладача. Наукова новизна полягає в поєднанні теоретичного аналізу з концептуалізацією та частковою апробацією авторських вправ. Результати можуть бути використані для оновлення змісту та методичного забезпечення журналістської освіти.
Цифрова трансформація регіонального телебачення: соцмережі як середовище формування довіри аудиторії
Вступ. Після 2014 року цифрова трансформація регіонального телебачення України поступово прискорювалася, а повномасштабне вторгнення Росії у 2022 році кардинально змінило роботу місцевих мовників. Соціальні мережі перетворилися на головний канал споживання новин, істотно змінивши взаємодію між телеканалами та їхньою аудиторією. Водночас загострилася криза довіри до традиційних ЗМІ, що підсилює значення діджитал-платформ для розвитку громад. Актуальність і мета. Цифровізація та зростання ролі соцмереж стали ключовими факторами трансформації регіонального телемовлення. Тому метою дослідження є визначення того, як цифрова трансформація регіонального телебачення впливає на формування та підтримання довіри аудиторії у соцмережах. Методологія. Для аналізу було використано метод спостереження, що дозволив виявити особливості цифрових практик регіональних телеканалів у період повномасштабної війни. Порівняльний аналіз актуальних досліджень медіаспоживання дав підстави уточнити механізми формування довіри до різних типів медіа на регіональному рівні. Результати. Встановлено, що регіональні телеканали суттєво трансформували свою роботу завдяки інтеграції цифрових інструментів: переходу до мультиплатформності, впровадженню нових форматів та оперативної комунікації з аудиторією. Соціальні мережі виконують функцію оперативної комунікації, особливо в умовах недовіри до традиційного телебачення та конкуренції з неофіційними онлайн-каналами. Виявлено, що локальні медіа здобули додатковий кредит довіри, оскільки забезпечували оперативну, локально релевантну та перевірену інформацію. Висновки. Доведено, що соцмережі стали не лише інструментом цифрової трансформації, а ключовим середовищем формування й зміцнення довіри до регіональних телеканалів в умовах війни. Місцеві мовники, які системно інтегрували діджитал-інструменти, продемонстрували стійкість, адаптивність і зберегли статус авторитетних джерел інформації для своїх громад. У післявоєнний період саме синергія традиційного мовлення та цифрових платформ визначатиме спроможність регіонального телебачення підтримувати довіру аудиторії як основу інформаційної безпеки.
Інформатизація та інтелектуалізація соціуму – проблеми взаємин
Журналістські блоги в українському медіапросторі: теоретичне осмислення та історіографія
Вступ. Українська блогосфера останніми десятиліттями стала важливим майданчиком для комунікації, висвітлення суспільно-політичних подій та формування громадської думки. Певне місце у цій сфері займають журналістські блоги, роль яких збільшилась у час кризових ситуацій (пандемії, військового конфлікту). Актуальність і мета. Як сегмент української блогосфери, журналістські блоги стали предметом наукового зацікавлення вітчизняних дослідників у контексті трансформації медіасистеми та зміни моделей комунікації. Мета дослідження полягає в аналізі та систематизації наукових підходів до вивчення журналістських блогів як сегмента української блогосфери, а також у висвітленні основних етапів, тенденцій і напрямів формування історіографії цього явища в українському медіадискурсі. Методологія. Для з’ясування стану наукового опрацювання проблеми використано методи: історіографічний аналіз – для дослідження еволюції підходів, опису етапності та напрямів наукових розвідок; метод систематизації та узагальнення – для формування цілісної картини розвитку наукових досліджень; метод класифікації – для виокремлення груп праць за хронологічними, тематичними та концептуальними ознаками; аналітико-інтерпретаційний метод – для осмислення значення наукових підходів та визначення їхнього внеску у формування знань про журналістські блоги. Результати. Проаналізовано та узагальнено наукові праці, присвячені журналістським блогам у контексті української блогосфери. Систематизовано основні теоретичні підходи й напрями дослідження, визначено етапи становлення історіографії проблеми. Висновки. З’ясовано, що журналістські блоги виконують функції інформування, аналізу та впливу на громадську думку. Систематизація наукових підходів демонструє, що журналістські блоги є багатогранним об’єктом дослідження, який поєднує характеристики журналістського продукту, індивідуального висловлювання, цифрової платформи та соціального середовища. Перспективи досліджень охоплюють визначення меж між журналістськими блогами та іншими форматами цифрових медіа.
Прикладні комунікаційні технології у системі соціальної діяльності
Тематична реконфігурація радіоефіру під впливом воєнно-політичних викликів
Вступ. Сучасний радіопростір у системі інформаційного середовища набуває особливої значущості в умовах воєнно-політичних трансформацій та інтенсивної інформаційної протидії. Радіомовлення в Україні функціонує не лише як канал оперативного інформування, а як структурний елемент національної інформаційної безпеки та соціальної стабільності. Актуальність і мета. В умовах воєнного стану радіопростір України зазнав глибоких структурних і функціональних трансформацій, що потребують системного наукового осмислення. Радіо відновлює позиції каналу комунікації та дієвого інструменту забезпечення інформаційної стійкості суспільства. У цьому контексті особливого значення набуває аналіз змін тематичної моделі ефіру, механізмів адаптації медіа до викликів інформаційної війни та їх ролі у процесах суспільної консолідації. Мета дослідження: визначити функціональне значення тематичної реконфігурації радіоефіру в системі кризових комунікацій. Методологія. Методологічну основу становлять структурно-функціональний підхід, порівняльний аналіз (довоєнний і воєнний періоди), кількісний та якісний контент-аналіз програм радіостанцій України, елементи дискурс-аналізу воєнної проблематики. Емпірична база охоплює вибірку програм суспільного та комерційного сегментів радіомовлення. Результати. У контексті трансформацій інформаційного середовища України тематична реконфігурація радіоефіру постає як закономірна реакція медіасистеми на воєнно-політичні виклики та зміни комунікативних потреб суспільства. Зміна жанрової тематичності ефіру відображає адаптацію радіомовлення до режиму кризової комунікації, у межах якого ключовими стають оперативність, достовірність та смислова інтерпретація подій. Висновки. Тематична реконфігурація радіоефіру набуває функціонального значення як механізм оперативної адаптації медіасистеми до умов воєнно-політичної нестабільності та інформаційної протидії. Перебудова жанрово-тематичної структури мовлення інтегрує інформаційний та аналітичний компоненти в єдину комунікативну модель, спрямовану на підтримання суспільної довіри та зниження деструктивних інформаційних впливів.
Журналістика в системі соціокомунікаційної діяльності
«Новинізація» контенту про культуру в українських медіа
Вступ. Під впливом зовнішніх та інституціональних чинників, як глобального, так і локального характеру, сучасна культурна журналістика в Україні помітно тяжіє до новинного формату. У журналістикознавчих студіях скандинавських країн цей тренд називають «новинізацією». Актуальність і мета. Означене явище, його причини, наслідки й особливі прояви в українському контексті потребують усебічного осмислення. Відповідно мета пропонованого дослідження в тому, щоб на основі контент-аналізу українських онлайн-медіа виявити особливості формування жанрової структури сучасного культурного контенту та визначити, як вона впливає на функції культурної журналістики. Методологія. Поєднання методів спостереження за українським культурним медіадискурсом та аналізу релевантних наукових публікацій дало змогу виявити тенденцію в зміні жанрової структури культурних медіа і сформулювати основну гіпотезу щодо збільшення частки новинного контенту, натомість скорочення частки мистецько-критичного контенту. Моніторинг онлайн-медіа дав змогу зібрати належний емпіричний матеріал, а його контент-аналіз – інтрепретувати кількісні показники й узагальнити якісні прояви новинізації. Результати. На основі контент-аналізу масиву з 1029 матеріалів, з них – 441 опублікованих у 6 артмедіа, і 588 – у 12 загальнокультурних медіа, виявлено переважання у жанровій структурі культурного контенту новин, скорочення частки розгорнутих рецензій і аналітичних статей, верифікацію способів подання новин, включно із засобами інфотейменту. Висновки. Встановлені причини новинізації мають універсальний та локальний (зокрема зумовлений викликами воєнного часу) характер. Редукція варіативності жанрів культурної журналістики змінює її функціональні можливості, створює ризики спрощення українського культурного медіадискурсу. Водночас пропонований формат посилює оперативність інформування про культурно-мистецькі події, сприяє демократизації доступу до культурної інформації та розширенню аудиторії. Перспективним видається подальше вивчення явища новинізації культурного контенту в контексті теорії медіатизації.
Журналістський матеріал як інструмент адвокації воєнної відповідальності
Вступ. Документування воєнних злочинів та інших порушень міжнародного гуманітарного права є ключовою умовою забезпечення справедливості та притягнення винних до відповідальності. В умовах сучасних збройних конфліктів журналістика дедалі частіше виконує функцію не лише інформування, а й фіксації фактів порушень, що робить журналістські матеріали важливим інструментом адвокації правосуддя. Актуальність і мета дослідження. Дослідження спрямоване на з’ясування того, яким чином журналістські матеріали можуть бути ефективним інструментом адвокації справедливості та забезпечення відповідальності за воєнні злочини. Мета – аналіз ролі журналістських матеріалів як інструменту адвокації в процесі притягнення до відповідальності винних у вчиненні воєнних злочинів в умовах міжнародного збройного конфлікту. Методологія дослідження. Застосовано міждисциплінарний підхід, який поєднує методи контент-аналізу, порівняльно-правовий аналіз прикладів використання журналістських розслідувань у міжнародних та національних судових процесах, аналіз нормативно-правових актів та міжнародних стандартів. Результати. Визначено основні типи журналістських матеріалів, включаючи розслідування з використанням відкритих джерел, фото- та відеофіксації, документальні свідчення та аналітичні публікації, що висвітлюють порушення прав людини під час міжнародних конфліктів. Виявлено ключові способи використання таких матеріалів як інструменту адвокації. Проаналізовано приклади з практики, зокрема розслідування подій у Бучі, Україні загалом, використання матеріалів Bellingcat та інших журналістських ініціатив, що мали вплив на розслідування та винесення судових рішень. Встановлено можливості використання журналістських матеріалів як доказів у судових процесах разом із розкриттям правових, процесуальних та етичних обмежень такого використання. Висновки. Журналістські матеріали мають значний потенціал для документування та розслідування воєнних злочинів, виступаючи інструментом адвокації та засобом мобілізації громадськості. Проте їх доказова цінність у судових процесах обмежується необхідністю суворої верифікації, дотриманням процесуальних стандартів та правових норм.
Друковані корпоративні медіа в умовах цифрової трансформації
Вступ. Цифрова трансформація медіапростору радикально змінює способи корпоративної комунікації, актуалізуючи суперечність між домінуванням онлайн-платформ і збереженням друкованих корпоративних медіа як носіїв іміджу, корпоративної культури та історичної пам’яті організації. Попри активне вивчення цифровізації масмедіа, у науковому дискурсі недостатньо осмислено механізми адаптації саме друкованих корпоративних видань до умов гібридної комунікації. Актуальність і мета. У системі сучасної цифрової трансформації медіасфери, коли змінюються технологічні, організаційні та комунікативні засади функціонування корпоративних видань, виникає потреба наукового осмислення трансформаційних процесів, що впливають на друковані корпоративні медіа. Мета статті полягає у комплексному аналізі трансформації друкованих корпоративних медіа в умовах цифрової трансформації. Методологія. Стаття є оглядовим і прикладним дослідженням, у якому використано інтегративний підхід. Застосовано аналіз і синтез наукових джерел щодо корпоративних медіа, медіагібридності та конвергентної журналістики, що сприяє систематизації інформації; контент-аналіз друкованих і цифрових видань, кейс-стаді українських і міжнародних практик, порівняльний метод для оцінки редакційних моделей та виробничих циклів; метод узагальнення – для формування висновків про роль аналітики та крос-медійного планування. Результати. Констатовано, що цифрова трансформація вплинула на структуру, зміст, дизайн та виробничий цикл друкованих корпоративних медіа. Вони адаптують контент для довготривалого збереження та аналітичного висвітлення тем, водночас використовуючи цифрові інструменти для інтеграції з онлайн-платформами. Досліджено, що гібридна модель комунікацій підвищує ефективність взаємодії з аудиторією та сприяє збереженню конкурентоспроможності корпоративних медіа. Висновки. Обґрунтовано, що цифровізація не витісняє друк, а змінює його статус – від каналу оперативного інформування до інструмента стратегічної комунікації, носія корпоративної ідентичності та символічного капіталу бренду, інтегрованого в data-driven і крос-медійні редакційні моделі.
Сучасні тенденції матеріалів на львівському телебаченні
Вступ. Зростаючий вплив телебачення на формування громадської думки та інформаційної культури суспільства вимагає наукового розуміння принципів відбору та подання контенту. У цьому контексті було проаналізовано вибрані телевізійні сюжети Львівського регіонального мовлення. Актуальність і мета. Актуальність дослідження полягає в тематичній систематизації телевізійних матеріалів, що транслювалися у лютому–березні 2025 року. Метою дослідження є загальний аналіз вибраних телевізійних сюжетів львівського телебачення та виявлення специфічних особливостей їхньої тематичної спрямованості. Методологія. Дослідження базується на контент-аналізі окремих телевізійних матеріалів, що дозволило визначити їх домінуючі теми та наративні особливості. Для узагальнення результатів та виявлення спільних характеристик контенту та загальних тенденцій у висвітленні суспільно значущих подій було використано метод синтезу. Моніторинг включав систематичний перегляд та запис матеріалів, опублікованих протягом лютого–березня 2025 року. Результати. Дослідження показує, що матеріали «Суспільного Львова» характеризуються вираженим емоційним компонентом, який виконує не лише інформаційні, а й морально-підтримуючі функції в умовах воєнного часу. Основні підходи до висвітлення війни в Україні включають репортажі в документальному стилі, соціально-гуманітарні матеріали, людиноцентричні історії та прямі воєнні репортажі. Акцент на особистих наративах та соціальних проблемах відображає орієнтацію на зміцнення соціальної згуртованості. Висновки. Наукова новизна дослідження полягає у визначенні ролі емоційної складової у висвітленні військової тематики в репортажах «Суспільне. Львів» за зазначений період. Такий підхід розширює функціональний потенціал журналістики, перетворюючи її з простого засобу інформування на вагомий фактор зміцнення національної єдності та виховання патріотичних настроїв. Таким чином, журналістика функціонує не лише як засіб інформування, а й як фактор підтримки національної єдності та суспільного духу. Результати дослідження підтверджують, що основна увага в аналізованих репортажах була зосереджена як на окремих людях, так і на соціальних та гуманітарних питаннях.
Популяризація науки у контексті історії розвитку глобального наукового середовища
Вступ. Явище популяризації науки поширене нерівномірно. Практична робота у сфері популяризації науки та академічний інтерес до процесу поширення наукових знань спонукали до написання цієї статті. Актуальність і мета. У статті розглянуто явище популяризації антарктичних досліджень, де інформація з різних галузей та від науковців різних країн укладаються в єдиний наратив, як альтернативну модель розвитку глобального наукового середовища. Тож за мету було взято вивчення моделі популяризації антарктичної науки на тлі розгляду причин нерівномірного розвитку глобального наукового середовища та, як наслідок, явища популяризації науки загалом. Методи дослідження. Поставлені завдання дослідження були досягнуті за допомогою використання ряду методів: історико-генетичний, за допомогою якого представлено еволюцію популяризації науки; метод компаративістського аналізу дозволив зіставити паралельні моделі процесів популяризації науки в різних суспільствах з популяризацією антарктичної науки; за допомогою методу контрфактичного аналізу виокремлено причини нерівномірності розвитку науки та популяризації наукових знань; методом протиставлення запропоновано модель одноріднішої популяризації науки. Результати. Еволюція популяризації науки відбувалася у різних історичних контекстах. Вона випливає як зі стратегічних потреб держав у підтримці технологічного прогресу, так і з окремих наукових ініціатив, зокрема, видатних вчених. Висновки. Нерівномірний розвиток науки у світі впливає і на нерівномірний процес популяризації знань. Позитивним прикладом об’єднання наукового середовища виступає – за деякими винятками – Антарктида, яка сприяє об’єднанню держав, інституцій та науковців у процесі досліджень та популяризації науки. Новий погляд на явище популяризації антарктичних досліджень пропонує приклад цілісної моделі популяризації глобальної науки.
Соціокомунікаційне середовище: теорія та історія
Хронологія розвитку фактчекінгових ініціатив в Україні: типізація проєктів
Вступ. Із початком гібридної агресії Російської Федерації фактчекінг поступово трансформувався з волонтерських ініціатив у вагомий інструмент протидії інформаційним атакам, дезінформації та фейкам. Масштабування загроз актуалізувало потребу в системному академічному аналізі розвитку українських фактчекінгових практик в Україні. Актуальність і мета. Дослідження динаміки становлення фактчекінгу дозволяє оцінити його ефективність як складової інформаційної безпеки держави у відповідь на гібридні загрози. На сьогодні недостатньо вивчено розвиток українських фактчекінгових платформ і практик, тому мета дослідження – визначення типів фактчекінгових проєктів на основі хронологічного аналізу розвитку таких ініціатив в Україні. Методологія. У дослідженні використано методи хронологічного аналізу, контент-аналіз ресурсів фактчекінгових проєктів, компаративний підхід до оцінки форматів окремих ініціатив. Додатковими джерелами стали українські та міжнародні дослідження, звіти, практики медіа та аналітичних центрів у сфері фактчекінгу. Результати. На основі аналізу 45 фактчекінгових та навколофактчекінгових ініціатив уперше запропоновано їхню комплексну типізацію, що включає: 1) класичні незалежні та державні проєкти; 2) некласичні й гібридні формати; 3) аналітичні центри з фактчек-компонентом; 4) спецпроєкти в медіа; 5) вузькоспеціалізовані проєкти. У межах дослідження також побудовано таймлайн становлення ключових фактчекінгових платформ – від перших спроб перевірки політичних заяв до багатомовних проєктів спростування дезінформації та гейміфікованих форматів. Висновки. Встановлено, що фактчекінг пройшов шлях еволюції від політичного моніторингу до стратегічного елемента інформаційної оборони України. Представлена типізація є першою системною спробою класифікації українських фактчекінгових ініціатив за їхнім форматом та підходами роботи з цільовими аудиторіями. Дослідження створює підґрунтя для подальших академічних студій, спрямованих на оцінку ефективності та стратегічної ролі цих ініціатив у протидії гібридній війні, а також можуть бути використані для планування державних і громадських політик медіаграмотності.
Типологія ESG-комунікацій у корпоративному дискурсі українських медіа
Вступ. Підхід ESG (Environmental, Social, Governance) становить сьогодні комплексну управлінсько-комунікаційну парадигму. Дослідження ініційоване потребою вивчити, як саме принципи сталості інтегруються у дискурс медіа в умовах воєнної нестабільності, коли традиційні моделі розвитку потребують радикального перегляду. Актуальність і мета. Актуальність зумовлена недостатньою вивченістю галузевої специфіки ESG-комунікацій у медіасфері, де вони часто розглядаються лише як інструмент репутаційного менеджменту. Мета статті – розробити типологію ESG-комунікацій, які є складником корпоративного дискурсу українських медіа. Методологія. Дослідження ґрунтується на якісному аналізі публічних корпоративних матеріалів (звітів, політик, кодексів, тематичних розділів сайтів, інтерв’ю) і множинному кейс-аналізі 53 ESG-релевантних практик восьми організацій: «1+1 ⁠Media», Starlight Media, Film.Ua Group, Суспільне мовлення, Future Media, Tavr Media, Burda Media Ukraine, видавництво «Ранок». Типологізація проведена за змішаною логікою з використанням елементів діахронного порівняльного аналізу. Результати. Установлено, що впровадження ESG в українських медіа має фрагментарний та асинхронний характер, де комунікації часто випереджають реальні управлінські зміни. Найбільш маргіналізованим є екологічний компонент (E), тоді як соціальний (S) домінує, трансформувавшись під час війни в інструмент організаційної стійкості. Врядувальний компонент (G) демонструє значну поляризацію між декларативними заявами комерційних медіа та системними механізмами суспільного мовника. Висновки. В дослідженні вперше розроблено типологію ESG-комунікацій у корпоративному дискурсі українських медіа в умовах актуальних суспільних викликів (2020–2025). Результати мають практичне значення для розробки стратегій сталого розвитку медіа та мінімізації ризиків грінвошингу в умовах кризи.
Книга «Українська дума і пісня в світі» і навколо неї (З архіву Григорія Нудьги. Листування з Держкомвидавом та видавництвом “Музична Україна”. 1970-1986 рр.)
В опублікованих матеріалах з архіву Григорія Нудьги подано продовження нелегкої історії підготовки до видання книги “Українська дума і пісня в світі”, яка, подолавши всі перешкоди на шляху до свого читача, вийшла у світ уже по смерті її автора лише в 1997 (перша книга) та 1998 (друга книга), хоча роботу над нею він започаткував публікацією статті “Українська пісня за кордоном” в 11 числі часопису “Вітчизна” за 1958 рік.
Потенціал теорії медіатексту у викладанні журналістикознавчих дисциплін
Вступ. Екзистенційні виклики зумовлюють потребу якісної української журналістики, а отже – осмислення інструментів удосконалення сучасних медіа, підготовки фахівців. Актуальність і мета. Необхідність поліпшення роботи українських медіафахівців за допомогою вдосконалення медіаосвіти зумовлює актуальність дослідження. Метою є вивчення можливостей застосування теорії медіатексту у викладанні журналістикознавчих дисциплін для підвищення якості університетської підготовки сучасного українського журналіста. Методологія. Основними є загальнонаукові методи емпіричного рівня, корисні для з’ясування особливостей складових теорії тексту, специфіки навчальних курсів, встановлення переліку стрижневих понять тощо. Аналітико-синтетичне опрацювання матеріалу здійснено за допомогою аналізу та синтезу, абстрагування й узагальнення, а також на основі врахування власного науково-педагогічного досвіду. Потреба висловлювати наукові припущення, гіпотетичні міркування зумовила застосування аксіоматичного та гіпотетико-дедуктивного методів. Результати. Концептуальним у системі журналістських знань є розуміння природи, ознак, системи і структури, одиниць, компонентів медіатексту та явищ, пов’язаних із обставинами його актуалізації. Ми встановили, що відповідні теоретичні положення варто застосовувати у журналістикознавчих дисциплінах, зосереджених на медіатекст; визначили необхідний і достатній корпус понять, важливий для наукової інтерпретації журналістської творчості; запропонували методику інтегрування в медіаосвіту текстознавчих положень, термінів; сформували темарій. Висновки. Оскільки природа журналістики пов’язана з мовною діяльністю, вивчення медіатексту актуальне. Удосконалення методологічних засад викладання журналістських дисциплін з урахуванням можливостей медіатекстознавства зумовлює новизну розвідки. Потенційне значення результатів полягає в тому, що вони корисні в освітньо-прикладному сенсі, для осмислення чинників підвищення ефективності медіатворчості, соціальної значущості ЗМК, у розв’язанні проблем, пов’язаних із висвітленням чутливої тематики, генеруванням медіатекстів за допомогою ШІ тощо.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Медіа США в добу штучного інтелекту: трансформації та перспективи
Вступ. Останнім часом штучний інтелект (ШІ) стає ключовим чинником трансформації медіа, змінюючи процеси створення, аналізу та поширення новин. Системи ШІ автоматизують рутинні операції, генерують різні типи матеріалів і підсилюють залученість аудиторії, що розширює можливості комунікаційних практик. Досвід США обрано як показовий з огляду на роль американських медіа у формуванні глобальних журналістських стандартів. Актуальність і мета. Актуальність дослідження полягає у швидкому впровадженні ШІ в редакційні процеси, що змінює діяльність журналістів і взаємодію аудиторії з медіа. Метою статті є систематизація впливу ШІ на роботу американських медіа, оцінка його ролі в оптимізації роботи журналістів і формуванні нових моделей презентації інформації, а також визначення ризиків і обмежень його застосування, включно з контролем якості, дотриманням етичних норм і підтриманням професійних стандартів. Методологія. Застосовано аналіз наукових публікацій, даних Pew Research Center і Muck Rack, а також кейсів використання ШІ в Associated Press (AP), The Washington Post (WP) і Politico. Використано методи систематизації, порівняльний та контент-аналіз для визначення ключових тенденцій, переваг і ризиків. Результати. Установлено, що ШІ сприяє автоматизації збору та обробки даних, перевірці фактів і підготовці аналітичних матеріалів, змінюючи характер редакційної діяльності та трансформуючи підходи до взаємодії аудиторії з контентом. Приклади впровадження у Politico, а також експерименти AP і WP свідчать про зростаючу інтеграцію алгоритмічних рішень у роботу редакцій. Водночас їхня ефективність і вплив на якість журналістики потребують подальших досліджень. Опитування журналістів та аудиторії демонструють стримане ставлення до ШІ й підкреслюють важливість людського контролю за кінцевим результатом. Висновки. Інтеграція ШІ розширює професійні можливості журналістів, створює нові формати контенту та підвищує вимоги до дотримання етичних стандартів. Технології змінюють і практики споживання інформації, відкриваючи нові методи взаємодії аудиторії з медіа.
Інтеграція медіа в соціальні мережі як провідна тенденція сучасної медіаконвергенції
Вступ. У статті розглядається процес інтеграції медіа в соціальні мережі, що перетворилися на потужний інструмент інформування, спілкування з аудиторією та формування громадської думки. Традиційні масмедіа більше не можуть ігнорувати цей канал комунікації, оскільки значна частина користувачів отримує інформацію саме через соціальні платформи. Постає необхідність в осмисленні нових трендів у сфері медіакомунікацій. Актуальність і мета. Вивчення особливостей інтеграції медіа в соціальні мережі є надзвичайно важливим для розуміння трансформації сучасної журналістики, адже саме соцмережі формують нові стандарти комунікації, впливають на інформаційну культуру суспільства та визначають перспективи розвитку масмедіа в цифрову епоху. Метою статті є визначення основних векторів інтеграції медіа в соцмережі й особливостей їх взаємодії з аудиторією через соціальні платформи. Методологія. Комплексність дослідження забезпечується поєднанням таких методів, як: контент-аналіз, що уможливив вивчення матеріалів, поширюваних у соцмережах; метод кількісної медіааналітики, який ґрунтується на цифрових показниках; компаративний метод для порівняння стратегій видань на різних соціальних платформах; метод теоретичного узагальнення для формулювання результатів дослідження. Результати. У статті з’ясовано основні причини, форми та наслідки інтеграції медіа в соціальні мережі. Встановлено, що журналістика в соцмережах зберігає свої традиційні функції, проте реалізує їх у змінених умовах цифрового середовища. Охарактеризовано моделі поведінки медіа на різних соціальних платформах та визначено, що ефективність їхнього функціонування залежить від здатності адаптувати контент до вимог, формату й аудиторії кожної мережі. На прикладі окремих регіональних онлайн-видань продемонстровано специфіку практичної реалізації інтеграційних процесів у сучасному інформаційному просторі. Висновки. Новизна дослідження полягає у виявленні особливостей інтеграції українських масмедіа в соціальні мережі, формуванні більш чіткого уявлення про те, як ці процеси змінюють сучасну медіаіндустрію. Отримані результати мають практичне значення для вдосконалення комунікаційних стратегій медіа, підвищення ефективності взаємодії з користувачами та адаптації журналістики до нових форматів інформаційного простору.
Кінодискурс у сучасному медіаландшафті: актуальні кейси медіатизації кіногероїв
Вступ. Сучасні процеси медіатизації супроводжуються активними зрушеннями в різних галузях та відповідних їм дискурсах. Із кінця ХХ ст. кінодискурс стає невід’ємною частиною медіатизації, оскільки кіно почало культивувати й поширювати специфічні медіапрактики на різних етапах кіновиробництва, формуючи таке явище, як «кінокомунікація», зазнаючи трансформації та гібридизації. Актуальність і мета дослідження. Постає необхідність комплексного розгляду сучасних стратегій медіатизації кіногероїв у національному та світовому медіатизаційному контексті з урахуванням культурних, соціальних і політичних трансформацій. Мета дослідження – виявити напрями репрезентації кінодискурсу в сучасному медіаландшафті на прикладі світових та українських кейсів медіатизації образів кіногероїв. Методологія. У процесі формування методологічного підґрунтя використано методи аналізу та синтезу, порівняльний та діахронічний методи – під час виділення етапів медіатизації культури, класифікаційно-типологічний та системний аналіз, методи опису, кейс-стаді, узагальнення й дискурсивний аналіз – під час розгляду медіарепрезентацій кінодискурсу та формулювання результатів дослідження. Результати. Дослідження сучасного контенту українських онлайн-видань «Українська правда» та «Суспільне» дало можливість встановити, що рівень медіарепрезентації кінодискурсу на сайтах складає відповідно 33 % і 29 %. Образ кіборга на початку ХХІ ст. концептуально переосмислюється та активно трансформується в складний медіатизований концепт і в сучасному українському культурному просторі він представлений як гібридний медіатизований символ незламності, непереможності та бойового духу українських воїнів і народу загалом. Висновки. У ході дослідження доведено, що кінодискурс на різних етапах медіатизації виступав як у ролі її суб’єкта (кіно як вид медіа у ХХ ст. відіграло важливу роль у створенні медіакультури та процесах медіатизації суспільства), так і об’єкта. Інтеграція кіно у медіаладшафт відбувається на всіх рівнях та етапах кіновиробництва, споживання та поширення кінопродукції. Через стратегії мілітаризації, гібридизації та емоційної інтерпретації кінообрази стають невід’ємними складниками соціокультурного простору.
Нові українські медіа як простір репрезентації книги в умовах війни
Вступ. Збереження та популяризація книги відіграють ключову роль у розвитку культурних традицій України, зміцненні її духовних основ, розвитку науки й освіти. Особливо в умовах повномасштабної війни, коли інформаційний фронт є не менш важливим, ніж військовий. Певну функцію при цьому виконують у наш час нові медіа. Вони актуалізували книгу в новому медіасередовищі. Таке явище вимагає аналітичного осмислення. Актуальність і мета. Актуальність теми дослідження зумовлена необхідністю аналізу діяльності українських новітніх засобів масової комунікації щодо застосованих ними форм популяризації книги. Метою роботи є виявлення форм практики онлайн-медіа щодо способів промоції українськомовної книги в умовах повномасштабної російсько-української війни. Методологія. Для досягнення мети роботи та розв’язання поставлених завдань використано комплекс загальнонаукових, аналітичних і прикладних методів дослідження, що дало змогу охопити певні аспекти популяризації українськомовної книги в новітніх медіа в умовах воєнного часу. Результати. На основі аналізу найпопулярніших соціальних мереж YouTube, TikTok, Instagram, Telegram та цифрових літературних платформ зʼясовано особливості інструментів популяризації книги в умовах повномасштабної війни. Виявлено також медіаактивність видавництв, книгарень, книжкових блогерів, інфлюенсерів. Установлено сучасні популярні цифрові формати, що активують увагу читачів, інформують суспільство про сучасну українську книжкову продукцію, сприяють формуванню читацької культури. Висновки. В умовах війни українськомовна книга зазнала особливого поширення через новітні медіаресурси. Серед популяризаторів літератури в новітніх медіа виокремлюємо соціальні мережі Telegram, Instagram, YouTube, TikTok, цифрові літературні платформи (сайти), інтернет-магазини видавництв і книжкових магазинів, бібліотечні електронні каталоги та ін. Найбільш поширеними формами репрезентації літературної продукції є як традиційні жанри рецензії, огляду, нарису та аналітичної статті, так і новітні – у формі буктрейлеру, рілсу, сторісу, мему тощо.
Соціальні медіа як платформа інтерактивної журналістики нового покоління
Вступ. Стрімкий розвиток соціальних медіа трансформував їх у провідний канал поширення новин та взаємодії з аудиторією, що радикально змінює традиційні стандарти журналістики. У цифровій екосистемі інтерактивна журналістика нового покоління поєднує мультимедійні формати, алгоритми персоналізації й механізми зворотного зв’язку, формуючи нові моделі комунікації. Актуальність і мета. Зростання ролі соціальних медіа зумовлює потребу у вивченні їхнього впливу на якість публічного дискурсу, професійні норми та інформаційну безпеку. Мета статті полягає в з’ясуванні функцій соціальних медіа як простору розвитку інтерактивної журналістики через аналіз наслідків алгоритмічної персоналізації для трансформації професійних стандартів та етичних практик. Методологія. Дослідження базується на поєднанні системного, порівняльного, контент- та дискурс-аналізу, що дозволило простежити трансформації журналістських форматів і виробничих практик у цифровому середовищі. Структурно-функціональний підхід застосовано для виокремлення основних елементів інтерактивної взаємодії, тоді як узагальнення емпіричних даних стало підґрунтям для побудови моделі циклічного виробництва новин. Результати. З’ясовано, що соціальні медіа інтегрують текстові, візуальні й аудіовізуальні ресурси в єдину комунікаційну екосистему, сприяють активній участі аудиторії та забезпечують поширення новин у режимі реального часу. Виявлено проблеми поширення дезінформації, послаблення професійних стандартів, алгоритмічної селекції та етичних ризиків, пов’язаних із приватністю й використанням користувацького контенту. Висновки. Інтерактивна журналістика в соціальних медіа постає як поєднання цифрової гнучкості та високого рівня користувацької участі, проте потребує вдосконалення етичних норм, запровадження багаторівневих механізмів перевірки достовірності й розвитку регуляторних підходів. Наукова новизна роботи полягає в запропонованій циклічній моделі інтерактивного виробництва новин. Перспективи досліджень охоплюють оцінювання впливу алгоритмічної персоналізації на громадську думку та пошук гібридних моделей взаємодії журналістів з аудиторією.
Mедіапланування для журналістських розслідувань: кейс-стаді
Вступ. У сучасному інформаційному середовищі медіапланування може стати ключовим інструментом для поширення журналістських матеріалів та посилення їхнього впливу на аудиторію. Його важливість значно зростає в умовах інформаційної війни та необхідності протидії дезінформації. Актуальність і мета. В умовах повномасштабного вторгнення Росії та її воєнних злочинів в Україні, ефективні комунікаційні стратегії є життєво важливими для поширення інформації та привернення міжнародної уваги. Це дослідження має на меті кількісно оцінити органічне поширення соціально важливої інформації та перевірити гіпотезу, що систематична журналістська обробка здобутих активістами даних у поєднанні з медіапланом збільшує охоплення та інституційний вплив. Також планується обчислити ступінь поширення (RQ1), визначити оптимальні майбутні медіастратегії (RQ2) та виміряти отриману видимість та вплив на офіційні інституції (RQ3). Методологія. У дослідженні застосовано методологію кейс-стаді, що зосереджується на розробці та впровадженні медіаплану для серії розслідувань KibOrg про викрадення дітей з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей. У дослідженні використано змішані методи (mixed-methods approach). Кількісний аналіз застосовувався для вимірювання охоплення та залученості, якісний аналіз — для оцінки стратегічної ефективності та впливу на правоохоронні органи та медіапартнерів. Результати. Реалізований медіаплан продемонстрував досягнення вимірно високого ступеня органічного поширення журналістського контенту. Ключові результати демонструють, що систематична журналістська обробка сирих даних, у поєднанні зі стратегічною синергією між медіаканалами, значно підвищила органічне охоплення та суспільний інтерес. Результати розслідування призвели до безпосередньої взаємодії з українськими правоохоронними органами та міжнародними організаціями, що підтверджує посилений вплив. Висновки. Дослідження підтверджує гіпотезу, що журналістська обробка масивів даних, посилена стратегічним медіаплануванням, суттєво підвищує органічне поширення та інституційний вплив інформації, отриманої активістами. Успіх підтверджує, що медіапланування має вирішальне значення для досягнення високої суспільної видимості, стимулювання дій та сприяння співпраці з ключовими інституціями.
Візуальний образ «Дядька Сема» в карикатурах журналу «Перець» (1947–1953 рр.)
Вступ. У статті досліджено візуальний образ «Дядька Сема» в карикатурах українського радянського гумористично-сатиричного журналу «Перець», на матеріалах 1947–1953 рр. Розглянуто передісторію персонажа та його адаптацію в українській радянській сатирі часів ранньої Холодної війни. Актуальність і мета. Інформаційно-смисловий аспект теперішньої російсько-української війни не обмежується протистоянням національних історичних міфів двох країн, а реактуалізовує глобальніший комплекс мемів і кліше Другої світової та Холодної воєн, що відтворюється або зазнає реінтерпретації в сучасному медіапросторі. Метою статті є визначення основних ознак і особливостей застосування образу «Дядька Сема» в карикатурах журналу «Перець». Методологія дослідження включає спостереження, контент-аналіз, узагальнення, порівняння, квантифікацію, візуалізацію даних. Джерельна база охоплює загалом 168 чисел журналу «Перець». Результати. Встановлено, що максимум появи «Дядька Сема» в карикатурах на цьому хронологічному відрізку припадає на 1952 р., розпал Корейської війни. У 1953 р. починається спад після смерті Сталіна. Визначено візуальні маркери персонажа, що представлений у «Перці» як у класичному, так і некласичному (трансформованому) вигляді. Існування усталеного візуального канону образу «Дядька Сема» робило його впізнаваним і знімало потребу «винайдення наново». Із часом частка «некласичних» інтерпретацій образу збільшується і починає переважати. Такі експерименти могли стати можливими, коли сформований базовий образ уже був знайомим аудиторії. Найпоширенішим супутником Дядька Сема у карикатурах «Перця» у ранній період Холодної війни є Джон Буль – уособлення Великої Британії. У карикатурах виявлено експлуатацію теми «біологічної зброї», співзвучну сучасним російським наративам інформаційно-смислової війни. Ця тема також заслуговує на розвиток в окремому дослідженні. Висновки. У роботі висвітлено раніше не досліджені аспекти образу «Дядька Сема» із використанням кількісних методів і фокусом на візуальний контент, а саме на матеріалі карикатур журналу «Перець». Отримані дані та результати їх аналізу мають значення з перспективи дослідження функціонування візуальних символів-репрезентантів країн, держав і спільнот у інформаційно-смисловій війні.
Українська гонзо-журналістика в системі засобів масової комунікації
Вступ. Тематика і зміст гонзо-журналістських матеріалів українських авторів за останнє десятиріччя в основному пов’язані з розвінчуванням імперської сутності загарбницької російської війни проти України, розкриттям зловісних аспектів міжнародної політики стосовно несправедливого тлумачення, оцінювання героїчної оборонної війни українського народу проти кремлівських варварів за природне право мати самостійну, національну, соборну українську Україну. Актуальність та мета. Визначення і характеристика гонзожурналістського стилю, виражальних засобів у зіставленні з мовно-виражальними засобами традиційної журналістики відповідно до задуму та інтенції автора на смисловому рівні співіснування і реалізації вербальних та аудіовізуальних кодів семантичного, емоційного й прагматичного медіаресурсів, які спрямовані на формування в усіх українців громадянської свідомості та морально-духовних цінностей. Методологічні засади дослідження ґрунтуються на загальнонаукових принципах історизму, правдивості, конкретності, функціональності, системності, когнітивності (пізнавальності), моделювання. Використано методи контент-аналізу, інтент-аналізу, вивчення документів, спостереження, узагальнення та опису. Результати. Нинішня модель гонзо-журналістських матеріалів, ґрунтується на різних гетерогенних компонентах, які творять єдиний інформаційний образ, що підсилює, поглиблює сприймання змісту матеріалу, референтних, модальних і репрезентативних інтенцій автора. Особливостями стилю української гонзо-журналістики насамперед є риторичні конструкції, гротеск, іронія, гіперболізація, зіставлення, антитеза, емоційність, припущення, масштабність. Стильові гонзо-журналістські ознаки з ненормативною лексикою властиві багатьом текстам, які безпосередньо чи опосередковано пов’язані з повномасштабною російсько-української війною. Висновки. Під час дослідження вперше у системі українського інформаційно-гуманітарного простору реалізовано спробу комплексного вивчення, осмислення і узагальнення стилістично-виражальних і структурних своєрідностей гонзо-журналістики у порівнянні з традиційною (класичною) журналістикою.
Медійний контроль у сфері закупівель: дієвість та інституційні реакції
Вступ. На тлі посилення вимог до прозорості, підзвітності держінституцій антикорупційна журналістика стає інструментом громадського нагляду. Її дієвість вимагає наукової рефлексії не через аналіз контенту, а через верифікацію наслідків. Актуальність і мета. На часі бракує аналізу механізмів трансформації медіавикриттів у задокументовані управлінські, правові рішення; опису характеру, швидкості, форм інституційної відповіді на матеріали «Нашей грошей». Мета – оцінити рівень, характер дієвості аналітики як інструменту публічного контролю через аналіз підтверджених інституційних відповідей. Методологія. Застосовано метод якісного кейс-аналізу для цілеспрямованої вичерпної вибірки кейсів; темпорального, географічного аналізу для виявлення дієвості медіаконтролю у сфері закупівель, визначення часового лагу (дата публікації – перша інституційна реакція), опису просторового охоплення медіамоніторингу. Емпірична база – 14 матеріалів, де є інституційна реакція. Цільову вибірку вивчено за схемою: тема, дата публікації, дата й тип реакції, часовий лаг. Результати. Емпірично визначено рівень і характер дієвості медіаконтролю у публічних закупівлях за кейсами «Наших грошей». Констатовано спектр інституційних реакцій: розірвання угод, зниження цін, скасування закупівель, зміна нормативних актів, затримання підозрюваних. Оцінено рівень дієвості медіаконтролю за темпоральністю. Швидкість інституційної реакції корелює із суспільним резонансом, ступенем репутаційних ризиків. Наявні суттєві коливання часових лагів (до 568 днів). За географією медіаконтроль охоплює національний і регіональний рівні, що доводить інституційну масштабність, сталість механізму громадського спостереження за публічними коштами. Столичні кейси домінують через концентрацію владни, є тенденція до розширення антикорупційного моніторингу в регіони. Неоднорідність, межі впливу медіаконтролю засвідчують адаптивність корупційних практик, потребу в моніторингу після інституційної реакції. Висновки. Антикорупційні матеріали є дієвим каталізатором інституційних змін у сфері закупівель. Задокументована реакція – вимірний показник дієвості медіа. Швидкість, глибина реакції залежать від суспільного резонансу, характеру порушень.
Інтерактивні формати в рекламному сторітелінгу: гетерогенність форми та ефективність впливу
Вступ. Унаслідок розвитку технологій трансформуються і рекламні формати. Одним із проявів цієї трансформації є інтерактивні елементи у гетерогенних рекламних повідомленнях брендів. Своєчасне дослідження такої трансформації дозволить систематизувати знання про інтерактивні формати реклами та визначити ступінь їхньої ефективності для подальшого використання практиками. Актуальність і мета. У фокусі роботи – приклади інтерактивної реклами від світових і місцевих брендів, дослідження, що свідчать на користь їхньої ефективності та докази проти цього. Мета розвідки – окреслити специфіку використання інтерактивних форматів. Методологія. Проведено пошук в мережі Інтернет та використано метод контент-аналізу, матеріалом для якого послугували рекламні кампанії брендів, що демонструють різні інтерактивні елементи та способи їхнього використання. Для об’єктивності дослідження використано також систематизацію вже наявних наукових робіт про ефективність інтерактивних форматів реклами. За допомогою методів узагальнення та синтезу були сформульовані висновки та подальші перспективи досліджень. Результати. Контент-аналіз реклами дозволив визначити, що інтерактивними елементами є відео з вибором сюжету, 360-градусні ролики, VR- та AR-реклама, онлайн-ігри. З’ясовано, що на користь ефективності таких форматів йде висока залученість клієнтів і новизна вражень, однак при цьому деякі аргументи є неоднозначними, а деякі рекламні формати можуть призводити до негативних наслідків, як-от дезорієнтація. Висновки. Проведене дослідження засвідчує збільшення попиту на використання інтерактивних елементів в рекламі. Приватні компанії використовують гетерогенну інтерактивну рекламу, однак однозначно підтвердити ефективність того чи іншого формату неможливо.
Комунікативна специфіка сучасної реклами кави і чаю
Вступ. Реклама як інструмент масової комунікації зазнала суттєвих змін, зокрема у сфері просування продуктів повсякденного вжитку, таких як кава і чай. Мета їх реклами полягала не лише в тому, щоб надати інформацію, але й створити емоційний зв’язок, cформувати імідж бренду та впливати на певний спосіб життя. У XXI столітті кава і чай – це не лише напої, а символи ідентичності, ритуалу, затишку та енергії. Актуальність та мета. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю глибшого розуміння специфіки комунікації у рекламі цих напоїв із урахуванням культурного контексту, типу медіа та інструментів диджиталізації. Мета дослідження – визначити елементи комунікативної специфіки реклами кави та чаю в сучасному інформаційному просторі. Методологія. У дослідженні застосовано методи контент-аналізу рекламних повідомлень, порівняльний аналіз візуальних і мовних засобів, кейс-аналіз рекламних кампаній провідних брендів (Jacobs, Nescafé, Lavazza, Lovare, Graf тощо). Також використано інструменти семіотики, візуальної риторики та методи психологічної інтерпретації тригерів, які впливають на поведінку споживачів. Результати. Реклама кави та чаю формує чітку дихотомію: кава – символ бадьорості й статусу, чай – затишку й традицій. Телевізійна реклама емоційно-лінійна, диджитал – персоналізована й інтерактивна, із акцентом на сторітелінг, метафори, психологічні тригери й культурні коди. Висновки. Сучасна реклама кави та чаю поєднує естетику, культуру й психологію для створення емоційного бренду. Вона трансформувалась у багатовимірне повідомлення, корисне для тих, хто прагне автентичної й глибокої комунікації з аудиторією. Особливу роль відіграють візуальні наративи, соціальні цінності та особиста ідентичність споживача.
Медичні блоги в інформаційному суспільстві
Вступ. Вплив медичних блогів на формування здоров’я населення підтверджується їх здатністю охоплювати різні соціальні групи: відеоблоги на YouTube є популярними серед молодих людей, які віддають перевагу візуальному контенту, старшу аудиторію приваблюють текстові блоги на спеціалізованих платформах,тобто тих, хто шукає детальні роз’яснення. Ця гнучкість впливу дозволяє адаптовувати медичну інформацію до культурних, вікових і соціальних особливостей читачів, що підсилює їх роль у здоров’язбереженні населення. Актуальність і мета. Розвиток інформаційних технологій у XXI столітті призвів до появи нових форм комунікації, зокрема блогів. Медичні блоги, як феномен інформаційного суспільства, стали важливим елементом цифрового простору, поєднуючи функції інформування, просвітництва та спілкування. Мета статті – з'ясувати відмінні характеристики медичних блогів у сучасному інформаційному суспільстві та дослідити їхній вплив на охорону здоров'я та пропаганду здорового способу життя. Методологія. Для вивчення сучасних підходів щодо феномену медичних блогів застосовано аналітико-синтетичний метод. Для цього обрано опитування, в якому добровільно взяли участь 194 респонденти. Їхні відповіді проаналізовані та систематизовані за допомогою статистичних методів та контент-аналізу. Результати. У 2024-2025 рр. ми запропонували охочим узяти участь в анкетуванні й дати відповіді на кілька запитань. Запропоноване опитування є цікавим доповненням до низки матеріалів щодо актуальності підготовки медичних блогів на різних платформах, характеристики важливого сегменту у підготовці спеціаліста медичної сфери й розвитку його професійних якостей. Висновки. Аналіз медичних блогів щодо ролі у поширенні достовірної інформації та формуванні здоров’я населення засвідчив їх значущість в інформаційному суспільстві. По-перше, швидкий доступ до інформації та простота подання є надзвичайно важливими, оскільки дають інформацію про здоров’я, сприяють медичному просвітництву. По-друге, медичні блоги мають широку аудиторію, проте їх актуальність залежить від якості контенту, питань етики тощо.
Дотримання етичних норм при висвітлені у медіа подій насильства щодо жінок
Вступ. Моніторинг та аналіз повідомлень медіа стосовно насильства щодо жінок дає змогу зробити висновок про зростання інтересу медіа до висвітлення цієї проблеми та розкриття різних аспектів і форм гендернозумовленого насильства. Актуальність і мета. Одним із основних обов’язків українських медіа в період російсько-української війни є осмислення проблем, що потребують постійної уваги та нагального розв’язання, а саме – захист вразливих і маргіналізованих груп суспільства. У статті узагальнено результати попередніх досліджень, спрямованих на вивчення різних аспектів психологічного та сексуального насильства щодо жінок, і окреслено основні рекомендації дотримання етичних норм під час висвітлення у медіа травмувальної події. Методологія. Робота є дослідженням, що аналізує та синтезує наявний масив літератури, виявляючи, заперечуючи та розвиваючи складові частини теорії за допомогою вивчення попередніх робіт, тобто вона є оглядовою статтею. У роботі використано інтегративний підхід. Цей тип огляду часто вимагає більш творчого підходу до збору даних, оскільки мета зазвичай полягає не в тому, щоб охопити всі статті, будь-коли опубліковані на вказану тему, а в тому, щоб синтезувати погляди та ідеї з різних галузей або дослідницьких традицій. Результати. Констатовано, що висвітлення у медіа насильства щодо жінок впливає на суспільне розуміння гендерного насильства, а також на соціальну конструкцію «жертви» й «злочинця». Наголошено, що медіа, як і раніше, часто пишуть про гендерне насильство як про особисту, а не суспільну проблему, роблячи акцент на сенсаційних елементах самого вчинку. Крім того, присутність сексистських стереотипів у засобах масової інформації перешкоджає досягненню реальної гендерної рівності у країні. Висновки. Для того, щоб під час висвітлення травми зробити професійний репортаж, мати змогу змінити ситуацію і дати оцінку власних здобутків та користі, яку людина приносить суспільству, журналісти мають керуватися етичними нормами. Під час висвітлення різних аспектів психологічного та сексуального насильства щодо жінок слід особливу увагу звернути на ухвалення рішення щодо вибору джерел інформації, структури повідомлення та змісту наданої інформації, риторики та візуального оформлення тексту, а також вибір контексту повідомлення.
Ядерна риторика кремлівських пропагандистів під час російського повномасштабного вторгнення
Вступ. Ядерна риторика офіційного Кремля є добре вивченою, однак, риториці російських пропагандистів, а також її динаміці приділялося мало уваги. Лишаються невстановленими зв’язки між офіційною риторикою та риторикою пропагандистів, які удають, нібито є незалежними від Кремля голосами. Актуальність та мета. Вивчення теми дозволить зрозуміти, які комунікативні стратегії та прийоми використовує ворог у своїй інформаційній війні, роль окремих пропагандистів, які намагаються виправдати ймовірний ядерний удар, а також специфіку російської пропаганди, яка проявляється в результаті аналізу зазначеного кейсу. Мета дослідження: встановити наявність чи відсутність зв’язку між офіційною кремлівською ядерною риторикою та риторикою пропагандистів та на основі проведеного аналізу виявити особливості сучасної російської пропаганди. Методологія. Використовувалися телеграм-канали найбільш популярних російських пропагандистів (Соловйов, Захарова, Воєнкор Котьонок). Для пошуку згадок та колокацій використовувався модуль RE (мова Python), для виявлення найбільш популярних тем використовувалася бібліотека Spacy. Результати. Ядерна риторика пропагандистів залежала здебільшого від ситуації на фронті. Проте увага до цієї теми була постійною протягом усіх трьох років, більше згадок – у 2022 році. Пропагандисти озвучували, деталізували заяви, які звучали на офіційному рівні у Кремлі. Висновки. З’ясовано, що «ядерна тема», або ж «ядерні погрози», є однією з ключових тем сучасної російської пропаганди. Російські пропагандисти працювали скоординовано: збільшуючи чи зменшуючи увагу до теми, відповідно до офіційної риторики Кремля. Це дозволяє виснувати, що сучасна кремлівська пропаганда відповідає поширеним у 80–90 роки у СРСР, а потім у ранні роки Російської Федерації, уявленням про «гуманітарні/політичні технології». Важливою особливістю сучасної російської пропаганди є не стільки повторення меседжів Кремля, скільки їхня інтерпретація, роз’яснення для більш широкої аудиторії, де кожен пропагандист під час поширення «ядерних погроз» відігравав свою роль – для імітації нібито незалежного голосу та роботи в інтересах своєї аудиторії.