Книга «Українська дума і пісня в світі» і навколо неї (З архіву Григорія Нудьги. Листування з Держкомвидавом та видавництвом “Музична Україна”. 1970-1986 рр.)
В опублікованих матеріалах з архіву Григорія Нудьги подано продовження нелегкої історії підготовки до видання книги “Українська дума і пісня в світі”, яка, подолавши всі перешкоди на шляху до свого читача, вийшла у світ уже по смерті її автора лише в 1997 (перша книга) та 1998 (друга книга), хоча роботу над нею він започаткував публікацією статті “Українська пісня за кордоном” в 11 числі часопису “Вітчизна” за 1958 рік.
Авторське право (c) 2025 Образ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Потенціал теорії медіатексту у викладанні журналістикознавчих дисциплін
Вступ. Екзистенційні виклики зумовлюють потребу якісної української журналістики, а отже – осмислення інструментів удосконалення сучасних медіа, підготовки фахівців. Актуальність і мета. Необхідність поліпшення роботи українських медіафахівців за допомогою вдосконалення медіаосвіти зумовлює актуальність дослідження. Метою є вивчення можливостей застосування теорії медіатексту у викладанні журналістикознавчих дисциплін для підвищення якості університетської підготовки сучасного українського журналіста. Методологія. Основними є загальнонаукові методи емпіричного рівня, корисні для з’ясування особливостей складових теорії тексту, специфіки навчальних курсів, встановлення переліку стрижневих понять тощо. Аналітико-синтетичне опрацювання матеріалу здійснено за допомогою аналізу та синтезу, абстрагування й узагальнення, а також на основі врахування власного науково-педагогічного досвіду. Потреба висловлювати наукові припущення, гіпотетичні міркування зумовила застосування аксіоматичного та гіпотетико-дедуктивного методів. Результати. Концептуальним у системі журналістських знань є розуміння природи, ознак, системи і структури, одиниць, компонентів медіатексту та явищ, пов’язаних із обставинами його актуалізації. Ми встановили, що відповідні теоретичні положення варто застосовувати у журналістикознавчих дисциплінах, зосереджених на медіатекст; визначили необхідний і достатній корпус понять, важливий для наукової інтерпретації журналістської творчості; запропонували методику інтегрування в медіаосвіту текстознавчих положень, термінів; сформували темарій. Висновки. Оскільки природа журналістики пов’язана з мовною діяльністю, вивчення медіатексту актуальне. Удосконалення методологічних засад викладання журналістських дисциплін з урахуванням можливостей медіатекстознавства зумовлює новизну розвідки. Потенційне значення результатів полягає в тому, що вони корисні в освітньо-прикладному сенсі, для осмислення чинників підвищення ефективності медіатворчості, соціальної значущості ЗМК, у розв’язанні проблем, пов’язаних із висвітленням чутливої тематики, генеруванням медіатекстів за допомогою ШІ тощо.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
Медіа США в добу штучного інтелекту: трансформації та перспективи
Вступ. Останнім часом штучний інтелект (ШІ) стає ключовим чинником трансформації медіа, змінюючи процеси створення, аналізу та поширення новин. Системи ШІ автоматизують рутинні операції, генерують різні типи матеріалів і підсилюють залученість аудиторії, що розширює можливості комунікаційних практик. Досвід США обрано як показовий з огляду на роль американських медіа у формуванні глобальних журналістських стандартів. Актуальність і мета. Актуальність дослідження полягає у швидкому впровадженні ШІ в редакційні процеси, що змінює діяльність журналістів і взаємодію аудиторії з медіа. Метою статті є систематизація впливу ШІ на роботу американських медіа, оцінка його ролі в оптимізації роботи журналістів і формуванні нових моделей презентації інформації, а також визначення ризиків і обмежень його застосування, включно з контролем якості, дотриманням етичних норм і підтриманням професійних стандартів.. Методологія. Застосовано аналіз наукових публікацій, даних Pew Research Center і Muck Rack, а також кейсів використання ШІ в Associated Press (AP), The Washington Post (WP) і Politico. Використано методи систематизації, порівняльний та контент-аналіз для визначення ключових тенденцій, переваг і ризиків. Результати. Установлено, що ШІ сприяє автоматизації збору та обробки даних, перевірці фактів і підготовці аналітичних матеріалів, змінюючи характер редакційної діяльності та трансформуючи підходи до взаємодії аудиторії з контентом. Приклади впровадження у Politico, а також експерименти AP і WP свідчать про зростаючу інтеграцію алгоритмічних рішень у роботу редакцій. Водночас їхня ефективність і вплив на якість журналістики потребують подальших досліджень. Опитування журналістів та аудиторії демонструють стримане ставлення до ШІ й підкреслюють важливість людського контролю за кінцевим результатом. Висновки. Інтеграція ШІ розширює професійні можливості журналістів, створює нові формати контенту та підвищує вимоги до дотримання етичних стандартів. Технології змінюють і практики споживання інформації, відкриваючи нові методи взаємодії аудиторії з медіа.
Інтеграція медіа в соціальні мережі як провідна тенденція сучасної медіаконвергенції
Вступ. У статті розглядається процес інтеграції медіа в соціальні мережі, що перетворилися на потужний інструмент інформування, спілкування з аудиторією та формування громадської думки. Традиційні масмедіа більше не можуть ігнорувати цей канал комунікації, оскільки значна частина користувачів отримує інформацію саме через соціальні платформи. Постає необхідність в осмисленні нових трендів у сфері медіакомунікацій. Актуальність і мета. Вивчення особливостей інтеграції медіа в соціальні мережі є надзвичайно важливим для розуміння трансформації сучасної журналістики, адже саме соцмережі формують нові стандарти комунікації, впливають на інформаційну культуру суспільства та визначають перспективи розвитку масмедіа в цифрову епоху. Метою статті є визначення основних векторів інтеграції медіа в соцмережі й особливостей їх взаємодії з аудиторією через соціальні платформи. Методологія. Комплексність дослідження забезпечується поєднанням таких методів, як: контент-аналіз, що уможливив вивчення матеріалів, поширюваних у соцмережах; метод кількісної медіааналітики, який ґрунтується на цифрових показниках; компаративний метод для порівняння стратегій видань на різних соціальних платформах; метод теоретичного узагальнення для формулювання результатів дослідження. Результати. У статті з’ясовано основні причини, форми та наслідки інтеграції медіа в соціальні мережі. Встановлено, що журналістика в соцмережах зберігає свої традиційні функції, проте реалізує їх у змінених умовах цифрового середовища. Охарактеризовано моделі поведінки медіа на різних соціальних платформах та визначено, що ефективність їхнього функціонування залежить від здатності адаптувати контент до вимог, формату й аудиторії кожної мережі. На прикладі окремих регіональних онлайн-видань продемонстровано специфіку практичної реалізації інтеграційних процесів у сучасному інформаційному просторі. Висновки. Новизна дослідження полягає у виявленні особливостей інтеграції українських масмедіа в соціальні мережі, формуванні більш чіткого уявлення про те, як ці процеси змінюють сучасну медіаіндустрію. Отримані результати мають практичне значення для вдосконалення комунікаційних стратегій медіа, підвищення ефективності взаємодії з користувачами та адаптації журналістики до нових форматів інформаційного простору.
Кінодискурс у сучасному медіаландшафті: актуальні кейси медіатизації кіногероїв
Вступ. Сучасні процеси медіатизації супроводжуються активними зрушеннями в різних галузях та відповідних їм дискурсах. Із кінця ХХ ст. кінодискурс стає невід’ємною частиною медіатизації, оскільки кіно почало культивувати й поширювати специфічні медіапрактики на різних етапах кіновиробництва, формуючи таке явище, як «кінокомунікація», зазнаючи трансформації та гібридизації. Актуальність і мета дослідження. Постає необхідність комплексного розгляду сучасних стратегій медіатизації кіногероїв у національному та світовому медіатизаційному контексті з урахуванням культурних, соціальних і політичних трансформацій. Мета дослідження – виявити напрями репрезентації кінодискурсу в сучасному медіаландшафті на прикладі світових та українських кейсів медіатизації образів кіногероїв. Методологія. У процесі формування методологічного підґрунтя використано методи аналізу та синтезу, порівняльний та діахронічний методи – під час виділення етапів медіатизації культури, класифікаційно-типологічний та системний аналіз, методи опису, кейс-стаді, узагальнення й дискурсивний аналіз – під час розгляду медіарепрезентацій кінодискурсу та формулювання результатів дослідження. Результати. Дослідження сучасного контенту українських онлайн-видань «Українська правда» та «Суспільне» дало можливість встановити, що рівень медіарепрезентації кінодискурсу на сайтах складає відповідно 33 % і 29 %. Образ кіборга на початку ХХІ ст. концептуально переосмислюється та активно трансформується в складний медіатизований концепт і в сучасному українському культурному просторі він представлений як гібридний медіатизований символ незламності, непереможності та бойового духу українських воїнів і народу загалом. Висновки. У ході дослідження доведено, що кінодискурс на різних етапах медіатизації виступав як у ролі її суб’єкта (кіно як вид медіа у ХХ ст. відіграло важливу роль у створенні медіакультури та процесах медіатизації суспільства), так і об’єкта. Інтеграція кіно у медіаладшафт відбувається на всіх рівнях та етапах кіновиробництва, споживання та поширення кінопродукції. Через стратегії мілітаризації, гібридизації та емоційної інтерпретації кінообрази стають невід’ємними складниками соціокультурного простору.
Нові українські медіа як простір репрезентації книги в умовах війни
Вступ. Збереження та популяризація книги відіграють ключову роль у розвитку культурних традицій України, зміцненні її духовних основ, розвитку науки й освіти. Особливо в умовах повномасштабної війни, коли інформаційний фронт є не менш важливим, ніж військовий. Певну функцію при цьому виконують у наш час нові медіа. Вони актуалізували книгу в новому медіасередовищі. Таке явище вимагає аналітичного осмислення. Актуальність і мета. Актуальність теми дослідження зумовлена необхідністю аналізу діяльності українських новітніх засобів масової комунікації щодо застосованих ними форм популяризації книги. Метою роботи є виявлення форм практики онлайн-медіа щодо способів промоції українськомовної книги в умовах повномасштабної російсько-української війни. Методологія. Для досягнення мети роботи та розв’язання поставлених завдань використано комплекс загальнонаукових, аналітичних і прикладних методів дослідження, що дало змогу охопити певні аспекти популяризації українськомовної книги в новітніх медіа в умовах воєнного часу. Результати. На основі аналізу найпопулярніших соціальних мереж YouTube, TikTok, Instagram, Telegram та цифрових літературних платформ зʼясовано особливості інструментів популяризації книги в умовах повномасштабної війни. Виявлено також медіаактивність видавництв, книгарень, книжкових блогерів, інфлюенсерів. Установлено сучасні популярні цифрові формати, що активують увагу читачів, інформують суспільство про сучасну українську книжкову продукцію, сприяють формуванню читацької культури. Висновки. В умовах війни українськомовна книга зазнала особливого поширення через новітні медіаресурси. Серед популяризаторів літератури в новітніх медіа виокремлюємо соціальні мережі Telegram, Instagram, YouTube, TikTok, цифрові літературні платформи (сайти), інтернет-магазини видавництв і книжкових магазинів, бібліотечні електронні каталоги та ін. Найбільш поширеними формами репрезентації літературної продукції є як традиційні жанри рецензії, огляду, нарису та аналітичної статті, так і новітні – у формі буктрейлеру, рілсу, сторісу, мему тощо.
Соціальні медіа як платформа інтерактивної журналістики нового покоління
Вступ. Стрімкий розвиток соціальних медіа трансформував їх у провідний канал поширення новин та взаємодії з аудиторією, що радикально змінює традиційні стандарти журналістики. У цифровій екосистемі інтерактивна журналістика нового покоління поєднує мультимедійні формати, алгоритми персоналізації й механізми зворотного зв’язку, формуючи нові моделі комунікації. Актуальність і мета. Зростання ролі соціальних медіа зумовлює потребу у вивченні їхнього впливу на якість публічного дискурсу, професійні норми та інформаційну безпеку. Мета статті полягає в з’ясуванні функцій соціальних медіа як простору розвитку інтерактивної журналістики через аналіз наслідків алгоритмічної персоналізації для трансформації професійних стандартів та етичних практик. Методологія. Дослідження базується на поєднанні системного, порівняльного, контент- та дискурс-аналізу, що дозволило простежити трансформації журналістських форматів і виробничих практик у цифровому середовищі. Структурно-функціональний підхід застосовано для виокремлення основних елементів інтерактивної взаємодії, тоді як узагальнення емпіричних даних стало підґрунтям для побудови моделі циклічного виробництва новин. Результати. З’ясовано, що соціальні медіа інтегрують текстові, візуальні й аудіовізуальні ресурси в єдину комунікаційну екосистему, сприяють активній участі аудиторії та забезпечують поширення новин у режимі реального часу. Виявлено проблеми поширення дезінформації, послаблення професійних стандартів, алгоритмічної селекції та етичних ризиків, пов’язаних із приватністю й використанням користувацького контенту. Висновки. Інтерактивна журналістика в соціальних медіа постає як поєднання цифрової гнучкості та високого рівня користувацької участі, проте потребує вдосконалення етичних норм, запровадження багаторівневих механізмів перевірки достовірності й розвитку регуляторних підходів. Наукова новизна роботи полягає в запропонованій циклічній моделі інтерактивного виробництва новин. Перспективи досліджень охоплюють оцінювання впливу алгоритмічної персоналізації на громадську думку та пошук гібридних моделей взаємодії журналістів з аудиторією.
Mедіапланування для журналістських розслідувань: кейс-стаді
Вступ. У сучасному інформаційному середовищі медіапланування може стати ключовим інструментом для поширення журналістських матеріалів та посилення їхнього впливу на аудиторію. Його важливість значно зростає в умовах інформаційної війни та необхідності протидії дезінформації. Актуальність і мета. В умовах повномасштабного вторгнення Росії та її воєнних злочинів в Україні, ефективні комунікаційні стратегії є життєво важливими для поширення інформації та привернення міжнародної уваги. Це дослідження має на меті кількісно оцінити органічне поширення соціально важливої інформації та перевірити гіпотезу, що систематична журналістська обробка здобутих активістами даних у поєднанні з медіапланом збільшує охоплення та інституційний вплив. Також планується обчислити ступінь поширення (RQ1), визначити оптимальні майбутні медіастратегії (RQ2) та виміряти отриману видимість та вплив на офіційні інституції (RQ3). Методологія. У дослідженні застосовано методологію кейс-стаді, що зосереджується на розробці та впровадженні медіаплану для серії розслідувань KibOrg про викрадення дітей з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей. У дослідженні використано змішані методи (mixed-methods approach). Кількісний аналіз застосовувався для вимірювання охоплення та залученості, якісний аналіз — для оцінки стратегічної ефективності та впливу на правоохоронні органи та медіапартнерів. Результати. Реалізований медіаплан продемонстрував досягнення вимірно високого ступеня органічного поширення журналістського контенту. Ключові результати демонструють, що систематична журналістська обробка сирих даних, у поєднанні зі стратегічною синергією між медіаканалами, значно підвищила органічне охоплення та суспільний інтерес. Результати розслідування призвели до безпосередньої взаємодії з українськими правоохоронними органами та міжнародними організаціями, що підтверджує посилений вплив. Висновки. Дослідження підтверджує гіпотезу, що журналістська обробка масивів даних, посилена стратегічним медіаплануванням, суттєво підвищує органічне поширення та інституційний вплив інформації, отриманої активістами. Успіх підтверджує, що медіапланування має вирішальне значення для досягнення високої суспільної видимості, стимулювання дій та сприяння співпраці з ключовими інституціями.
Візуальний образ «Дядька Сема» в карикатурах журналу «Перець» (1947–1953 рр.)
Вступ. У статті досліджено візуальний образ «Дядька Сема» в карикатурах українського радянського гумористично-сатиричного журналу «Перець», на матеріалах 1947–1953 рр. Розглянуто передісторію персонажа та його адаптацію в українській радянській сатирі часів ранньої Холодної війни. Актуальність і мета. Інформаційно-смисловий аспект теперішньої російсько-української війни не обмежується протистоянням національних історичних міфів двох країн, а реактуалізовує глобальніший комплекс мемів і кліше Другої світової та Холодної воєн, що відтворюється або зазнає реінтерпретації в сучасному медіапросторі. Метою статті є визначення основних ознак і особливостей застосування образу «Дядька Сема» в карикатурах журналу «Перець». Методологія дослідження включає спостереження, контент-аналіз, узагальнення, порівняння, квантифікацію, візуалізацію даних. Джерельна база охоплює загалом 168 чисел журналу «Перець». Результати. Встановлено, що максимум появи «Дядька Сема» в карикатурах на цьому хронологічному відрізку припадає на 1952 р., розпал Корейської війни. У 1953 р. починається спад після смерті Сталіна. Визначено візуальні маркери персонажа, що представлений у «Перці» як у класичному, так і некласичному (трансформованому) вигляді. Існування усталеного візуального канону образу «Дядька Сема» робило його впізнаваним і знімало потребу «винайдення наново». Із часом частка «некласичних» інтерпретацій образу збільшується і починає переважати. Такі експерименти могли стати можливими, коли сформований базовий образ уже був знайомим аудиторії. Найпоширенішим супутником Дядька Сема у карикатурах «Перця» у ранній період Холодної війни є Джон Буль – уособлення Великої Британії. У карикатурах виявлено експлуатацію теми «біологічної зброї», співзвучну сучасним російським наративам інформаційно-смислової війни. Ця тема також заслуговує на розвиток в окремому дослідженні. Висновки. У роботі висвітлено раніше не досліджені аспекти образу «Дядька Сема» із використанням кількісних методів і фокусом на візуальний контент, а саме на матеріалі карикатур журналу «Перець». Отримані дані та результати їх аналізу мають значення з перспективи дослідження функціонування візуальних символів-репрезентантів країн, держав і спільнот у інформаційно-смисловій війні.
Українська гонзо-журналістика в системі засобів масової комунікації
Вступ. Тематика і зміст гонзо-журналістських матеріалів українських авторів за останнє десятиріччя в основному пов’язані з розвінчуванням імперської сутності загарбницької російської війни проти України, розкриттям зловісних аспектів міжнародної політики стосовно несправедливого тлумачення, оцінювання героїчної оборонної війни українського народу проти кремлівських варварів за природне право мати самостійну, національну, соборну українську Україну. Актуальність та мета. Визначення і характеристика гонзожурналістського стилю, виражальних засобів у зіставленні з мовно-виражальними засобами традиційної журналістики відповідно до задуму та інтенції автора на смисловому рівні співіснування і реалізації вербальних та аудіовізуальних кодів семантичного, емоційного й прагматичного медіаресурсів, які спрямовані на формування в усіх українців громадянської свідомості та морально-духовних цінностей. Методологічні засади дослідження ґрунтуються на загальнонаукових принципах історизму, правдивості, конкретності, функціональності, системності, когнітивності (пізнавальності), моделювання. Використано методи контент-аналізу, інтент-аналізу, вивчення документів, спостереження, узагальнення та опису. Результати. Нинішня модель гонзо-журналістських матеріалів, ґрунтується на різних гетерогенних компонентах, які творять єдиний інформаційний образ, що підсилює, поглиблює сприймання змісту матеріалу, референтних, модальних і репрезентативних інтенцій автора. Особливостями стилю української гонзо-журналістики насамперед є риторичні конструкції, гротеск, іронія, гіперболізація, зіставлення, антитеза, емоційність, припущення, масштабність. Стильові гонзо-журналістські ознаки з ненормативною лексикою властиві багатьом текстам, які безпосередньо чи опосередковано пов’язані з повномасштабною російсько-української війною. Висновки. Під час дослідження вперше у системі українського інформаційно-гуманітарного простору реалізовано спробу комплексного вивчення, осмислення і узагальнення стилістично-виражальних і структурних своєрідностей гонзо-журналістики у порівнянні з традиційною (класичною) журналістикою.
Медійний контроль у сфері закупівель: дієвість та інституційні реакції
Вступ. На тлі посилення вимог до прозорості, підзвітності держінституцій антикорупційна журналістика стає інструментом громадського нагляду. Її дієвість вимагає наукової рефлексії не через аналіз контенту, а через верифікацію наслідків. Актуальність і мета. На часі бракує аналізу механізмів трансформації медіавикриттів у задокументовані управлінські, правові рішення; опису характеру, швидкості, форм інституційної відповіді на матеріали «Нашей грошей». Мета – оцінити рівень, характер дієвості аналітики як інструменту публічного контролю через аналіз підтверджених інституційних відповідей. Методологія. Застосовано метод якісного кейс-аналізу для цілеспрямованої вичерпної вибірки кейсів; темпорального, географічного аналізу для виявлення дієвості медіаконтролю у сфері закупівель, визначення часового лагу (дата публікації – перша інституційна реакція), опису просторового охоплення медіамоніторингу. Емпірична база – 14 матеріалів, де є інституційна реакція. Цільову вибірку вивчено за схемою: тема, дата публікації, дата й тип реакції, часовий лаг. Результати. Емпірично визначено рівень і характер дієвості медіаконтролю у публічних закупівлях за кейсами «Наших грошей». Констатовано спектр інституційних реакцій: розірвання угод, зниження цін, скасування закупівель, зміна нормативних актів, затримання підозрюваних. Оцінено рівень дієвості медіаконтролю за темпоральністю. Швидкість інституційної реакції корелює із суспільним резонансом, ступенем репутаційних ризиків. Наявні суттєві коливання часових лагів (до 568 днів). За географією медіаконтроль охоплює національний і регіональний рівні, що доводить інституційну масштабність, сталість механізму громадського спостереження за публічними коштами. Столичні кейси домінують через концентрацію владни, є тенденція до розширення антикорупційного моніторингу в регіони. Неоднорідність, межі впливу медіаконтролю засвідчують адаптивність корупційних практик, потребу в моніторингу після інституційної реакції. Висновки. Антикорупційні матеріали є дієвим каталізатором інституційних змін у сфері закупівель. Задокументована реакція – вимірний показник дієвості медіа. Швидкість, глибина реакції залежать від суспільного резонансу, характеру порушень.
Інтерактивні формати в рекламному сторітелінгу: гетерогенність форми та ефективність впливу
Вступ. Унаслідок розвитку технологій трансформуються і рекламні формати. Одним із проявів цієї трансформації є інтерактивні елементи у гетерогенних рекламних повідомленнях брендів. Своєчасне дослідження такої трансформації дозволить систематизувати знання про інтерактивні формати реклами та визначити ступінь їхньої ефективності для подальшого використання практиками. Актуальність і мета. У фокусі роботи – приклади інтерактивної реклами від світових і місцевих брендів, дослідження, що свідчать на користь їхньої ефективності та докази проти цього. Мета розвідки – окреслити специфіку використання інтерактивних форматів. Методологія. Проведено пошук в мережі Інтернет та використано метод контент-аналізу, матеріалом для якого послугували рекламні кампанії брендів, що демонструють різні інтерактивні елементи та способи їхнього використання. Для об’єктивності дослідження використано також систематизацію вже наявних наукових робіт про ефективність інтерактивних форматів реклами. За допомогою методів узагальнення та синтезу були сформульовані висновки та подальші перспективи досліджень. Результати. Контент-аналіз реклами дозволив визначити, що інтерактивними елементами є відео з вибором сюжету, 360-градусні ролики, VR- та AR-реклама, онлайн-ігри. З’ясовано, що на користь ефективності таких форматів йде висока залученість клієнтів і новизна вражень, однак при цьому деякі аргументи є неоднозначними, а деякі рекламні формати можуть призводити до негативних наслідків, як-от дезорієнтація. Висновки. Проведене дослідження засвідчує збільшення попиту на використання інтерактивних елементів в рекламі. Приватні компанії використовують гетерогенну інтерактивну рекламу, однак однозначно підтвердити ефективність того чи іншого формату неможливо.
Комунікативна специфіка сучасної реклами кави і чаю
Вступ. Реклама як інструмент масової комунікації зазнала суттєвих змін, зокрема у сфері просування продуктів повсякденного вжитку, таких як кава і чай. Мета їх реклами полягала не лише в тому, щоб надати інформацію, але й створити емоційний зв’язок, cформувати імідж бренду та впливати на певний спосіб життя. У XXI столітті кава і чай – це не лише напої, а символи ідентичності, ритуалу, затишку та енергії. Актуальність та мета. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю глибшого розуміння специфіки комунікації у рекламі цих напоїв із урахуванням культурного контексту, типу медіа та інструментів диджиталізації. Мета дослідження – визначити елементи комунікативної специфіки реклами кави та чаю в сучасному інформаційному просторі. Методологія. У дослідженні застосовано методи контент-аналізу рекламних повідомлень, порівняльний аналіз візуальних і мовних засобів, кейс-аналіз рекламних кампаній провідних брендів (Jacobs, Nescafé, Lavazza, Lovare, Graf тощо). Також використано інструменти семіотики, візуальної риторики та методи психологічної інтерпретації тригерів, які впливають на поведінку споживачів. Результати. Реклама кави та чаю формує чітку дихотомію: кава – символ бадьорості й статусу, чай – затишку й традицій. Телевізійна реклама емоційно-лінійна, диджитал – персоналізована й інтерактивна, із акцентом на сторітелінг, метафори, психологічні тригери й культурні коди. Висновки. Сучасна реклама кави та чаю поєднує естетику, культуру й психологію для створення емоційного бренду. Вона трансформувалась у багатовимірне повідомлення, корисне для тих, хто прагне автентичної й глибокої комунікації з аудиторією. Особливу роль відіграють візуальні наративи, соціальні цінності та особиста ідентичність споживача.
Медичні блоги в інформаційному суспільстві
Вступ. Вплив медичних блогів на формування здоров’я населення підтверджується їх здатністю охоплювати різні соціальні групи: відеоблоги на YouTube є популярними серед молодих людей, які віддають перевагу візуальному контенту, старшу аудиторію приваблюють текстові блоги на спеціалізованих платформах,тобто тих, хто шукає детальні роз’яснення. Ця гнучкість впливу дозволяє адаптовувати медичну інформацію до культурних, вікових і соціальних особливостей читачів, що підсилює їх роль у здоров’язбереженні населення. Актуальність і мета. Розвиток інформаційних технологій у XXI столітті призвів до появи нових форм комунікації, зокрема блогів. Медичні блоги, як феномен інформаційного суспільства, стали важливим елементом цифрового простору, поєднуючи функції інформування, просвітництва та спілкування. Мета статті – з'ясувати відмінні характеристики медичних блогів у сучасному інформаційному суспільстві та дослідити їхній вплив на охорону здоров'я та пропаганду здорового способу життя. Методологія. Для вивчення сучасних підходів щодо феномену медичних блогів застосовано аналітико-синтетичний метод. Для цього обрано опитування, в якому добровільно взяли участь 194 респонденти. Їхні відповіді проаналізовані та систематизовані за допомогою статистичних методів та контент-аналізу. Результати. У 2024-2025 рр. ми запропонували охочим узяти участь в анкетуванні й дати відповіді на кілька запитань. Запропоноване опитування є цікавим доповненням до низки матеріалів щодо актуальності підготовки медичних блогів на різних платформах, характеристики важливого сегменту у підготовці спеціаліста медичної сфери й розвитку його професійних якостей. Висновки. Аналіз медичних блогів щодо ролі у поширенні достовірної інформації та формуванні здоров’я населення засвідчив їх значущість в інформаційному суспільстві. По-перше, швидкий доступ до інформації та простота подання є надзвичайно важливими, оскільки дають інформацію про здоров’я, сприяють медичному просвітництву. По-друге, медичні блоги мають широку аудиторію, проте їх актуальність залежить від якості контенту, питань етики тощо.
Дотримання етичних норм при висвітлені у медіа подій насильства щодо жінок
Вступ. Моніторинг та аналіз повідомлень медіа стосовно насильства щодо жінок дає змогу зробити висновок про зростання інтересу медіа до висвітлення цієї проблеми та розкриття різних аспектів і форм гендернозумовленого насильства. Актуальність і мета. Одним із основних обов’язків українських медіа в період російсько-української війни є осмислення проблем, що потребують постійної уваги та нагального розв’язання, а саме – захист вразливих і маргіналізованих груп суспільства. У статті узагальнено результати попередніх досліджень, спрямованих на вивчення різних аспектів психологічного та сексуального насильства щодо жінок, і окреслено основні рекомендації дотримання етичних норм під час висвітлення у медіа травмувальної події. Методологія. Робота є дослідженням, що аналізує та синтезує наявний масив літератури, виявляючи, заперечуючи та розвиваючи складові частини теорії за допомогою вивчення попередніх робіт, тобто вона є оглядовою статтею. У роботі використано інтегративний підхід. Цей тип огляду часто вимагає більш творчого підходу до збору даних, оскільки мета зазвичай полягає не в тому, щоб охопити всі статті, будь-коли опубліковані на вказану тему, а в тому, щоб синтезувати погляди та ідеї з різних галузей або дослідницьких традицій. Результати. Констатовано, що висвітлення у медіа насильства щодо жінок впливає на суспільне розуміння гендерного насильства, а також на соціальну конструкцію «жертви» й «злочинця». Наголошено, що медіа, як і раніше, часто пишуть про гендерне насильство як про особисту, а не суспільну проблему, роблячи акцент на сенсаційних елементах самого вчинку. Крім того, присутність сексистських стереотипів у засобах масової інформації перешкоджає досягненню реальної гендерної рівності у країні. Висновки. Для того, щоб під час висвітлення травми зробити професійний репортаж, мати змогу змінити ситуацію і дати оцінку власних здобутків та користі, яку людина приносить суспільству, журналісти мають керуватися етичними нормами. Під час висвітлення різних аспектів психологічного та сексуального насильства щодо жінок слід особливу увагу звернути на ухвалення рішення щодо вибору джерел інформації, структури повідомлення та змісту наданої інформації, риторики та візуального оформлення тексту, а також вибір контексту повідомлення.
Ядерна риторика кремлівських пропагандистів під час російського повномасштабного вторгнення
Вступ. Ядерна риторика офіційного Кремля є добре вивченою, однак, риториці російських пропагандистів, а також її динаміці приділялося мало уваги. Лишаються невстановленими зв’язки між офіційною риторикою та риторикою пропагандистів, які удають, нібито є незалежними від Кремля голосами. Актуальність та мета. Вивчення теми дозволить зрозуміти, які комунікативні стратегії та прийоми використовує ворог у своїй інформаційній війні, роль окремих пропагандистів, які намагаються виправдати ймовірний ядерний удар, а також специфіку російської пропаганди, яка проявляється в результаті аналізу зазначеного кейсу. Мета дослідження: встановити наявність чи відсутність зв’язку між офіційною кремлівською ядерною риторикою та риторикою пропагандистів та на основі проведеного аналізу виявити особливості сучасної російської пропаганди. Методологія. Використовувалися телеграм-канали найбільш популярних російських пропагандистів (Соловйов, Захарова, Воєнкор Котьонок). Для пошуку згадок та колокацій використовувався модуль RE (мова Python), для виявлення найбільш популярних тем використовувалася бібліотека Spacy. Результати. Ядерна риторика пропагандистів залежала здебільшого від ситуації на фронті. Проте увага до цієї теми була постійною протягом усіх трьох років, більше згадок – у 2022 році. Пропагандисти озвучували, деталізували заяви, які звучали на офіційному рівні у Кремлі. Висновки. З’ясовано, що «ядерна тема», або ж «ядерні погрози», є однією з ключових тем сучасної російської пропаганди. Російські пропагандисти працювали скоординовано: збільшуючи чи зменшуючи увагу до теми, відповідно до офіційної риторики Кремля. Це дозволяє виснувати, що сучасна кремлівська пропаганда відповідає поширеним у 80–90 роки у СРСР, а потім у ранні роки Російської Федерації, уявленням про «гуманітарні/політичні технології». Важливою особливістю сучасної російської пропаганди є не стільки повторення меседжів Кремля, скільки їхня інтерпретація, роз’яснення для більш широкої аудиторії, де кожен пропагандист під час поширення «ядерних погроз» відігравав свою роль – для імітації нібито незалежного голосу та роботи в інтересах своєї аудиторії.
Феномен і проблема деконструкції колоніальних наративів: теорія та практичні перспективи
Вступ. Історичний досвід наочно довів, що московські правителі ставлять собі за мету не лише ліквідацію української державності, але й знищення української ідентичності. На практиці це зумовлює послідовну колоніальну політику, зокрема медійне просування російських колоніальних наративів. Наше дослідження присвячене проблематиці деконструкції колоніальних наративів. Актуальність та мета. Актуальність роботи полягає у напрацюванні теоретичної основи для формування методики деконструкції колоніальних наративів у практиці деколонізації українського інформаційного середовища. Мета статті – концептуалізувати феномен наративу як засадничого інструмента деконструкції колоніальних історій. Методологія пропонованого дослідження зумовлена його теоретичним характером. Залучені методи застосовувалися у зв’язку з їхньою здатністю забезпечити всебічний та об’єктивний аналіз предмета дослідження та з точки зору досягнення заявленої мети. Зокрема методом інформаційного пошуку здійснено вибірку наукової літератури, присвяченої обраній проблематиці. Формально-логічний метод сприяв визначенню змісту понять «наратив» і «деконструкція наративів». Метод узагальнення застосовано для формулювання підсумків дослідження. Результати. Показано, що в сучасній науці увага до феномену наративу продиктована його значенням щодо формування медійними засобами цінностей та ідентичності сучасної людини і суспільства. Узагальнено положення різних концепцій у межах теорії наративів, що мають методологічний потенціал для ефективної деконструкції колоніальних наративів. Обґрунтовано розуміння деконструкції колоніальних наративів як критичного осмислення усього колоніального дискурсу, його впливу на інтелектуальні, ціннісні й моральні аспекти суспільного життя етносу, що прагне позбутися колоніального минулого й запобігти його реанімації у майбутньому. Висновки. Аргументовано, що колоніальними наративами є ідеологічне й культурне обґрунтування утвердження колоніальних (зокрема, імперських) політичних й економічних структур. Констатоване значення розуміння наративних механізмів для протидії пропагандистським ризикам. Доведено, що деконструкція колоніальних наративів сприятиме формуванню раціональної й зваженої політики історичної пам’яті та медійної діяльності.
Війна в Україні: підготовка журналістів до роботи в кризових умовах
Вступ. У статті проаналізовано виклики та нові компетентності, яких потребують журналісти, що висвітлюють війну в Україні з 2022 року, акцентовано увагу на роль цифрових технологій, інструментів OSINT (розвідки на основі відкритих джерел) та генеративного штучного інтелекту. Актуальність дослідження. В умовах повномасштабної війни українські медіа зіткнулися з необхідністю не лише забезпечувати суспільство достовірною інформацією та протидіяти дезінформації, а й оперативно адаптовуватися до нових загроз – пропаганда, фейкові новини та діпфейки. Методологія. Дослідження ґрунтується на аналізі кейсів діяльності українських журналістів, застосуванні цифрових інструментів верифікації, а також на огляді наукової літератури та медіаматеріалів за 2022–2025 роки. Для визначення каталогу найважливіших інструментів і компетентностей, необхідних у роботі журналіста в умовах війни, використано розширені техніки пошуку та аналітичні інструменти PinPoint і Notebook LM. Результати. Отримані результати свідчать, що ключовими навичками є робота з відкритими джерелами, аналіз даних, фактчекінг та володіння інструментами штучного інтелекту – із дотриманням принципів етики та інформаційної безпеки. Висновки. Досвід українських медіа підкреслює необхідність безперервної освіти журналістів у сфері новітніх технологій і розвитку стійкості до інформаційного та психологічного тиску з боку противника. У статті сформульовано рекомендації для журналістської освіти, зокрема – щодо розроблення каталогу цифрових інструментів і компетентностей, які дадуть змогу медіа зберігати стандарти достовірності та надійності під час криз.
Наше воєнне сьогодення, пошук істини в контексті карколомних суспільних та геополітичних перипетій, україністика як складова національного культурного дискурсу – про все це роздумує автор на сторінках книжки, сповнений віри в себе, свій народ, свою країну. Сидоржевський Михайло. На межі світла і пітьми: публіцистика 2015–2023. Київ : вид-во Ліра-К, 2024. 384 с.
Книга «Українська дума і пісня в світі» і навколо неї (З архіву Григорія Нудьги)
В опублікованій першій частині матеріалів з архіву Григорія Нудьги подано початок нелегкої історії підготовки до видання книги «Українська дума і пісня в світі», яка, подолавши всі перешкоди на шляху до свого читача, вийшла у світ уже по смерті її автора лише в 1997 (перша книга) та 1998 (друга книга), хоча роботу над нею він започаткував публікацією статті «Українська пісня за кордоном» в11 числі часопису «Вітчизна»за1958 рік.
Трансформація медіаосвіти для протидії дезінформації: фактчекінг, стратегічні комунікації, ШІ
Вступ. Дезінформація – одна з головних загроз демократії, загострена пандемією та війною в Україні. ШІ посилює поширення пропаганди. Медіаосвіта, формуючи критичне мислення, є ключем до протидії гібридним загрозам і потребує інноваційного підходу у цифрову епоху. Мета дослідження полягає у визначенні ключових стратегій та підходів до протидії дезінформації в університетській медіаосвіті. Методологія. У дослідженні використано методи аналізу, синтезу та контент-аналізу, що дозволило виявити ключові трансформації медіаосвіти та проаналізувати навчальні програми європейських університетів із інтеграцією медіа-, цифрової та ШІ-грамотності, а також стратегічних комунікацій. Результати. Досліджено роль медіаграмотності як багатовимірної компетентності, що включає доступ, аналіз, оцінювання та створення контенту, а також розвиток критичного мислення у цифровому середовищі. Проаналізовано практики інтеграції фактчекінгу, стратегічних комунікацій та цифрової грамотності в освітній процес. Визначено основні тренди, зокрема поєднання медіаосвіти з практикою, міждисциплінарність, цифровізацію навчання та впровадження ШІ-грамотності як відповіді на сучасні виклики. Висновки. Дослідження підкреслює роль інтеграції медіаграмотності в освіту як ключового фактора стійкості до інформаційних загроз. Розвиток ШІ потребує доповнення традиційної медіаосвіти цифровою та ШІ-грамотністю. Основні тренди – поєднання медіаосвіти з практикою, міждисциплінарність і цифровізація. Окрім фактчекінгу, зростає значення стратегічних комунікацій і контрнаративів у боротьбі з дезінформацією. Особливу увагу приділено ШІ-грамотності, що включає розуміння принципів роботи ШІ, етики та впливу на суспільство для підготовки до цифрових викликів.
Відеобуктрейлер як освітня домінанта для медіафахівців
Вступ. Ідеться про значення відеобуктрейлерів в освітньому процесі підготовки майбутніх медіафахівців, оскільки це можливість об’єднати за допомогою оригінального відеоконтенту кілька освітньо-професійних програм. Актуальність і мета. Звертаємо увагу в статті на те, що відеобуктрейлери як кросмедійний продукт містять професійний інтерес в розумінні сучасних трендів екранної культури для видавців, рекламістів, продюсерів, журналістів, кінотелеоператорів, сценаристів, режисерів, телеведучих. Методологія. За допомогою комбінації методів відстеження метрик, контентного аналізу та методу інтерв’ю та комунікації запропоновані підходи та техніки, які можуть застосовуватися в освітньому процесі, а також можуть бути використані студентами різних освітньо-професійних програм для створення успішних відеобуктрейлерів. Результати. Пропонується класифікація відеобуктрейлерів, яка об’єднує досвід і практику попередніх досліджень, а також уточнює позиції, які стосуються звукових, зображальних, змістових та формотворчих критеріїв створення відеобуктрейлерів. Класифікація розставляє також акценти стосовно типів відеобуктрейлерів, формуючи таким чином типологію відеобуктрейлерів, яка ґрунтується на теорії й практиці телерадіожурналістики, кінематографа та аудіовізуального мистецтва. Надається увага монетизації відеобуктрейлерів як одному із концептів освітньої підготовки медіафахівців, в основі якого: навички та уміння конвертувати візуалізацію книги в платіжний засіб. Бо процес створення візуальних образів, сцен і персонажів, які зображають події, атмосферу та зміст книги стає економічним показником, прибутком, конкурентним чинником, процесом перетворення творчості в грошові знаки. Висновки. Зазначається, що відеобуктрейлери – це також промоція самих студентів як авторів, бо є ефективним засобом для пошуку майбутніми медіафахівцями своєї телекомпанії чи радіостанції, YouTube-проєкту чи онлайн-радіостудії, оскільки засвідчують здатність студентів аудіовізуально мислити, залучати новітні аудіовідеотехнології для виробництва продукту, досягати цільової аудиторії завдяки розміщенню відеобуктрейлерів у соціальних мережах і на платформах спільного доступу до відео.
класифікація аудіобуктрейлерів та відеобуктрйлерів
студентські проєкти, конкуренція контенту
Політичний консалтинг у Франції: стратеги, методики, інновації
Вступ. Методики політичного консалтингу, успішно апробовані зарубіжними фахівцями, є не лише взірцями, а й керівництвом до дій, джерелом ідей, базисом розвитку і подальших трансформацій політичного життя в Україні. Актуальність пов’язана з важливістю питань політичної комунікації в Україні і проблемами формування її культури. Доробок французьких політконсультантів безперечно збагатить вітчизняну практику електоральних комунікацій і стане стимулом для інновацій та вдосконалення. Мета дослідження – концептуалізувати електоральний досвід відомих політконсультантів Франції, аби з’ясувати доцільність застосування апробованих ними стратегій у національній практиці. Методами дослідження обрано історико-критичний підхід, контент-аналіз, компаративний аналіз, а також систематизацію й узагальнення. Результати дослідження дають: систематизовані відомості про становлення політичного консалтингу у Франції; цілісне уявлення про моделі та способи консалтингу в політичній сфері та виборчих кампаніях періоду П’ятої Французької республіки; знання про політичний консалтинг у Франції як процес, що вимагає стратегічних рішень і раціонально розробленої тактики. Висновки. Апробовані й перевірені часом електоральні стратегії корифеїв і молодих фахівців політконсалтингу Франції не лише надбання досвіду. Це гідні вивчення взірці та водночас потенційно придатні до трансформації моделі політичних комунікацій, які можуть мати у сучасний спосіб медіатизований і цифровізований застосунок у електоральних процесах в Україні.
інноваційні моделі політичного консалтингу
Модель медіапродюсування з інтеграцією штучного інтелекту у видавничі процеси
Вступ. Цифрова трансформація та стрімкий розвиток штучного інтелекту зумовили потребу у переосмисленні організації видавничих процесів і професійних ролей у медіаіндустрії. Традиційні моделі продукування контенту дедалі частіше поступаються місцем алгоритмізованим і гібридним форматам. Актуальність і мета. Актуальність дослідження полягає в необхідності формування інноваційної моделі медіапродюсування з урахуванням викликів цифрової епохи, зокрема щодо інтеграції ШІ на ключових етапах виробничого циклу та відповідних змін у вимогах до компетентності медіапродюсера. Особливо важливою є розробка рекомендацій для українського контексту, де професія медіапродюсера перебуває на етапі становлення. Методологія. У дослідженні застосовано системний, порівняльний і контент-аналіз освітніх програм та описів професій, кейс-аналіз практик світових і локальних видавців (Springer Nature, Elsevier, Bloomberg, «#Наукапросто»), якісний аналіз результатів експертного опитування фахівців цифрового медіапродюсування. Результати. Визначено ключові напрями трансформацій, пов’язаних з інтеграцією ШІ у видавничі процеси медіа: автоматизація контентотворення; оптимізація дистрибуції та персоналізації; реструктуризація ролі медіапродюсера від координатора до інтегратора «людина–алгоритм». Охарактеризовано концептуальну модель медіапродюсування та виокремлено відповідні критичні компетентності сучасного медіапродюсера: промт-інжиніринг, управління гібридними командами, прийняття рішень на основі ШІ-аналітики, забезпечення етичності автоматизації. За результатами SWOT-аналізу узагальнено висновки щодо переваг і недоліків впровадження інноваційної моделі медіапродюсування з інтеграцією ШІ у видавничі процеси та охарактеризовано актуальні напрями подальших досліджень, спрямованих на мінімізацію визначених ризиків і подолання недоліків. Висновки. Запропонована модель характеризує роль медіапродюсера як стратегічного інтегратора технологічних, креативних і управлінських рішень, що забезпечує ефективність та відповідальне використання ШІ. Результати дослідження мають концептуальне і практичне значення, зокрема для адаптації освітніх програм і побудови етичних регуляторних механізмів у видавничій індустрії України.
Трансформація редакторських функцій у добу кросмедійного навчального контенту
Вступ. Стрімка цифровізація освітнього процесу та впровадження кросмедійних форматів у навчальне книговидання зумовлюють необхідність переосмислення видавничих підходів. Брак ґрунтовних досліджень редакційно-видавничих трансформацій у сфері створення підручників із електронними додатками посилює актуальність теми. Актуальність і мета. Дослідження спрямоване на виявлення змін у виробничих процесах навчального книговидання, спричинених впровадженням кросмедійного підручника. Основна мета – встановити зміни в компетенціях та функціях редакторів, зумовлені трансформаціями редакційно-видавничих процесів у навчальному книговиданні під впливом кросмедійного виробництва. Методологія. У роботі застосовано метод анкетування редакторів навчальних видань, а також компаративний аналіз практик редакційної діяльності у сфері журналістики та видавничої діяльності, з урахуванням тенденцій медіаконвергенції. Результати. З’ясовано, що перехід до кросмедійного виробництва вимагає розширення редакційних команд фахівцями з ІТ, оновлення внутрішніх комунікацій, набуття редакторами знань зі створення та оцінювання цифрового контенту, універсального дизайну та проєктного менеджменту. Виявлено недостатній рівень уваги видавництв до системного підвищення кваліфікації редакторів та відсутність власних стандартів роботи з електронним контентом. Висновки. Дослідження вперше узагальнило редакційно-виробничі трансформації в освітньому книговиданні України під впливом кросмедійних технологій. Запропоновано розробити технологічну карту створення паперових підручників з електронними інтерактивними додатками, запровадити навчальні тренінги з адаптації редакторських компетенцій та систему професійного розвитку редакторів, що здатна забезпечити стабільну якість освітнього контенту в умовах швидких змін.
Трансформація жанру інтерв’ю в спортивних медіа Франції
Вступ. Інтерв’ю в спортивній журналістиці Франції є ключовим жанром, що забезпечує прямий доступ до думок спортсменів і тренерів. Цифрова трансформація, соціальні мережі та зміна вподобань аудиторії спричинили значні зміни в цьому жанрі. Дослідження аналізує еволюцію форми та функцій інтерв’ю в провідних французьких виданнях, заповнюючи прогалину в системному вивченні теми. Актуальність. Актуальність зумовлена швидким розвитком медіа та потребою осмислення змін у спортивній журналістиці, що відображають сучасні тенденції споживання контенту й технологічні інновації. Мета – визначити ключові тенденції трансформації жанру інтерв’ю в спортивних медіа Франції, оцінити вплив цифрових технологій на його форму та функції і їхній ефект на сприйняття аудиторією. Методологія. Застосовано комплексний підхід: контент-аналіз інтерв’ю в L’Équipe, Le Figaro, France Football (2015–2025), порівняльний аналіз традиційних і мультимедійних форматів, дискурс-аналіз соціокультурних тем, аналіз кейсів. Результати. Частка текстових інтерв’ю скоротилася з 70 % (2020) до 45 % (2025), тоді як мультимедійні формати (відео, подкасти, Q&A в соціальних мережах) зросли з 15 % до 40 %. Інформативна функція домінує (60 %), але розважальна (25 %) і соціально відповідальна (15 %) функції набули ваги. Інтерактивність, зокрема через соціальні мережі, підвищила залученість аудиторії. Текстові інтерв’ю стали коротшими (800–1200 слів) і неформальними. Висновки. Дослідження підкреслює адаптацію жанру інтерв’ю до цифрових і інтерактивних форматів, пропонуючи нове бачення його ролі в спортивних медіа Франції. Результати мають значення для журналістської практики та освіти. Перспективи включають вивчення впливу штучного інтелекту та глобальних трендів на локальні формати.
Інституційна відповідь на журналістські розслідування: аналіз дієвості за кейсами 2025 року
Вступ. В умовах екзистенційних викликів для української державності, розслідувальна журналістика функціонує як ключовий інструмент демократичного контролю, проте її реальна дієвість часто залишається поза фокусом наукових зацікавлень. Наше дослідження ініційоване для заповнення прогалини в розумінні механізмів, за допомогою яких медійні викриття трансформуються в конкретні управлінські та правові наслідки. Актуальність і мета. Актуальність роботи полягає у зміщенні дослідницького фокусу з аналізу контенту розслідувань на їхні наслідки –задокументовану інституційну відповідь держави. Мета – оцінити рівень дієвості журналістських розслідувань як інструменту публічного контролю та підзвітності в умовах війни. Методологія. Дослідження базується на двоступеневій методології. На першому етапі проведено цілеспрямований пошук релевантних публікацій за допомогою інструментів Google News з використанням ключових запитів («після розслідування», «після публікації») та часових фільтрів для ідентифікації новин про реакцію влади у 2025 році. На другому етапі застосовано метод якісного кейс-аналізу до 12 відібраних випадків для глибокого вивчення форм, типів і динаміки взаємодії медіа та влади. Результати. Аналіз виявив широкий спектр інституційних реакцій: від миттєвих кадрових рішень до довготривалих кримінальних проваджень. Підтверджено, що дієвість української журналістики має транснаціональний вимір, здатний ініціювати правові процеси в країнах ЄС. Виявлено значні часові лаги між розслідуванням та реакцією, що сягають понад 800 днів, як у резонансній справі про закупівлі Міноборони («яйця по 17 грн»). Географія кейсів охоплює майже всі макрорегіони України, що свідчить про системність механізму громадського контролю. Висновки. Дослідження доводить, що задокументована реакція влади є вимірюваним показником дієвості розслідувальної журналістики. Навіть за умов війни медіа залишаються ефективним каталізатором адміністративних та правових змін. Результати мають практичне значення для медіаспільноти й теорії публічного управління, надаючи емпіричне підґрунтя для посилення довіри до журналістики як інструменту демократичного нагляду.
Кризові комунікації українських медіа періоду повномасштабного вторгнення: теоретичний аспект
Вступ. У статті розглянуто проблему кризових комунікацій українських онлайн-медіа в умовах повномасштабного вторгнення Росії в Україну. Наголошено, що сучасні медіа функціонують у подвійній кризі – воєнній та інформаційній, що посилює суспільну вразливість і вимагає нових підходів до комунікаційних стратегій. Актуальність і мета. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю теоретичного осмислення ролі медіа у подоланні кризових ситуацій, протидії дезінформації та формуванні стійкості суспільства. Метою статті є аналіз теоретичних підходів до розуміння сутності кризових комунікацій у журналістиці та окреслення їхньої специфіки в українському інформаційному просторі періоду війни. Методологія. Дослідження базується на огляді наукових праць українських і зарубіжних науковців, використано методи аналізу й синтезу для систематизації наукових підходів, метод порівняння – для виявлення відмінностей у концепціях кризових комунікацій, а також описовий метод – для репрезентації результатів. Результати. З’ясовано, що кризові комунікації є комплексним процесом управління інформацією в умовах невизначеності, спрямованим на мінімізацію негативних наслідків кризових ситуацій та формування довіри. Українські медіа під час війни виконують ключову роль у протидії дезінформаційним кампаніям, підтримці морального духу населення й консолідації суспільства. Як інструменти кризових комунікацій розглянуто телемарафон «Єдині новини», фактчекінгові ініціативи, використання соціальних мереж та мобільних застосунків. Попри доволі високу ефективність використання зазначених практик у кризовий період, виявлено низку проблем: поверховість матеріалів, відхід від журналістських стандартів, інформаційне перевантаження аудиторії. Висновки. Кризові комунікації в українських онлайн-медіа сьогодні виконують функцію не лише оперативного інформування, а й елементу стратегічної оборони, спрямованої на захист національних інтересів і протидію інформаційній агресії. Вони є частиною ширшої системи національної безпеки, а отже – вимагають системного підходу, координації дій медіа, держави та експертного середовища.
Розпізнавання дезінформації в Telegram: аналіз ознак та механізмів поширення
Вступ. У період повномасштабної російсько-української війни платформа Telegram стала одним із провідних джерел новин для українців. Особливості месенджера – анонімність, відсутність централізованої модерації, активне використання російськими структурами – перетворили його на потужний інструмент поширення дезінформації. Це створює серйозні виклики для інформаційної безпеки, що й зумовило необхідність проведення даного дослідження. Актуальність і мета. Попри високу популярність Telegram, структурні, мовні й візуальні ознаки дезінформації на цій платформі залишаються недостатньо вивченими, особливо в українському контексті. Мета дослідження – визначити типові структурні, мовні й візуальні ознаки дезінформаційного контенту в Telegram, проаналізувати механізми його поширення серед української аудиторії та розробити універсальну схему для ідентифікації таких повідомлень. Методологія. Дослідження ґрунтується на контент-аналізі п’яти популярних Telegram-каналів, які систематично транслюють проросійські наративи серед української аудиторії. Вибірку сформовано за даними каталогу TGStat.ru. Аналіз охоплює повідомлення, опубліковані у червні 2025 року. Використано описово-аналітичний метод, контент-аналіз, метод класифікації для систематизації результатів. Результати. Встановлено, що дезінформаційний контент у Telegram характеризується емоційно забарвленою мовою, маніпуляцією фактами, відсутністю посилань на офіційні джерела, використанням узагальнень, підроблених документів. Більшість каналів залишаються анонімними, що унеможливлює притягнення до відповідальності за поширення фейків. Основними механізмами розповсюдження дезінформації виступають анонімність, мережевість, створення інформаційних ехо-кімнат та ретрансляція через пов’язані ресурси. Висновки. Виявлені структурні, мовні та візуальні ознаки дезінформації у Telegram можуть стати основою для розробки ефективних інструментів виявлення і протидії дезінформаційним кампаніям у інформаційному просторі України. Запропонований підхід сприяє підвищенню інформаційної безпеки та поглибленому моніторингу інформаційного простору.
Telegram-канали як об’єкти медіалогічного аналізу: контури впливу і межі відповідальності
Вступ. У сучасному інформаційному просторі Telegram-канали виступають не лише інноваційними медіаагентами, а й творцями суспільних наративів та механізмів колективного сприйняття реальності. Міждисциплінарний медіалогічний аналіз їхнього контенту дозволяє визначити масштаби впливу й відповідальності та сприяти розвитку інформаційної культури через дотримання етичних і професійних стандартів. Актуальність і мета. Актуальність теми зумовлена потребою осмислити роль Telegram-каналів як провідних суб’єктів медіапростору, їхній вплив на формування соціальних смислів і межі відповідальності в умовах динамічних цифрових трансформацій. Метою нашої статті є з’ясування відповідності контенту українських Telegram-каналів ключовим засадам медіалогії шляхом комплексного аналізу, що сприяє оптимізації комунікативних практик і підвищенню соціальної відповідальності платформ. Методологія. Використано міждисциплінарний комплекс методів, зокрема якісний контент-аналіз матеріалів Telegram-каналу «Труха». Проаналізовано рейтинги каналів за даними TGStat та інших платформ, а також мовні, емоційні й етичні аспекти контенту у контексті ключових компонентів медіалогії. Результати. Встановлено, що канал «Труха», лідер за кількістю підписників (дані TGStat), є водночас впливовим і суперечливим актором цифрового медіапростору. Аналіз публікацій виявив низький рівень дотримання медіастандартів, зокрема етичності, прозорості джерел і контекстуальної відповідальності. Популярність каналу зумовлена емоційною насиченістю контенту, тематичною селективністю та реактивною стилістикою, що підкреслює потребу прозорих, аналітичних і відповідальних комунікативних практик. Висновки. Впровадження медіалогічної рамки у діяльність Telegram-каналів критично важливе для забезпечення фактологічної точності, прозорості джерел, тематичної збалансованості та етичної відповідальності. Медіалогічний підхід як методологічний орієнтир уможливлює перехід від спонтанного контентотворення до нормативно вивіреної комунікації, здатної формувати довіру в цифровому середовищі.